Номер провадження: 33/813/437/20
Номер справи місцевого суду: 947/2254/20 
Головуючий у першій інстанції Чаплицький В. В. 
Доповідач Толкаченко О. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2020 року                                                                                м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю секретаря судового засідання Маслова Р.Ю., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Румянцева О.Г., потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Румянцева О.Г. на постанову Київського районного суду м.Одеси від 25 лютого 2020 року, 

ВСТАНОВИВ:
зазначеною постановою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців. 
Відповідно до оскарженої постанови суду, 22.01.2020 року о 11 годині 07 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 210990, державний номер НОМЕР_1 по вул. Люстдорфська дорога, 27/49 в м. Одесі при перестроюванні, не надав перевагу в русі автомобілю Hyundai, держаний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку по тій смузі, на яку мав намір перестроїтись водій ОСОБА_1 , який не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого вчинив зіткнення з автомобілем Hyundai, н/з НОМЕР_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункти 10.3, 13.1 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції, захисник Румянцев О.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову змінити та застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн.
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував до ОСОБА_1 найбільш суворий вид адміністративного стягнення не врахувавши при цьому, що він визнав свою вину та щиро розкаявся, вперше притягається до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується за місцем роботи, у нього на утриманні знаходиться дружина, яка перебуває у декретній відпустці, а також малолітня донька 2019 рок у народження.
Крім того, ОСОБА_1 працює водієм, а тому, позбавлення останнього водійського посвідчення поставить його сім`ю в скрутне матеріальне становище.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Румянцева О.Г., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію потерпілого ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами ....., а також іншими документами.
Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ст.124 КУпАП.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим та стороною захисту не оскаржується.
Згідно зі ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника Румянцева О.Г. про те, що під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував особу ОСОБА_1 , ступінь вини, характер вчиненого правопорушення та наклав на нього занадто суворе адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Так, при накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не усвідомив наслідки своїх протиправних дій, що свідчить про відсутність щирого каяття у вчиненому.
Під час апеляційного розгляду справи потерпілий ОСОБА_2 категорично заперечував проти задоволення апеляційної скарги та пояснив, що на його думку, ОСОБА_1 навмисно грубо порушив ПДР, оскільки виштовхнув автомобіль потерпілого з його смуги руху, що могло призвести до більш тяжких наслідків, а тому вважає, що лише адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами забезпечить виправлення ОСОБА_1 та зможе запобігти вчинення ним нових адміністративних правопорушень.
Крім цього потерпілий зазначив, що з моменту ДТП ОСОБА_1 навіть не вибачився та не здійснював спроби відшкодувати завдану моральну шкоду, при цьому матеріальна шкода буде відшкодована потерпілому його повною страховкою типу «Каско».
Під час апеляційного розгляду захисник пояснив про те, що він переконав ОСОБА_1 у його винуватості у ДТП, а тому на теперішній час ОСОБА_1 свою вину у вчиненому визнав повністю.
Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненому не визнавав.
На думку апеляційного суду, викладене не свідчить про наявність щирого каяття ОСОБА_1 , а тому вважає, що ОСОБА_1 визнав себе винуватим виключно з метою створити штучну пом`якшуючу обставину для зміни йому виду адміністративного стягнення.
Апеляційний суд враховує, що дії ОСОБА_1 були направлені на грубе порушення правил безпеки дорожнього руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, в судовому засіданні суду першої інстанції він не визнавав свою вину та щиро не розкаявся у вчиненому правопорушенні. Крім того під час апеляційного розгляду було встановлено, що на теперішній час ОСОБА_1 не вибачився перед потерпілим Нагорновим Д.В., що також свідчить про відсутність у нього каяття.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд визнає правильними висновки суду першої інстанції про необхідність накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в межах санкції ст.124 КУпАП.
На думку апеляційного суду лише таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.
Доводи захисника про те, що автомобіль є єдиним джерелом доходу ОСОБА_1 , апеляційний суд оцінює критично, з огляду на те, що ця обставина підтверджується характеристикою ФОП ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_1 . Інших доказів про працевлаштування ОСОБА_1 водієм стороною захисту не надано.
Крім цього, стороною захисту не надано будь-яких доказів, які підтверджують те, що на теперішній час ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність та її вид, а тому доводи ОСОБА_1 про те, що він потребує права на керування транспортним засобом, оскільки його батько займається вантажними перевезеннями, нічим не підтверджені.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника Румянцева О.Г. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова судді районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Румянцева О.Г. - залишити без задоволення.
Постанову Київського районного суду м.Одеси від 25 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                  О.О. Толкаченко