СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2020 р.                                                                       Справа № 905/2058/19  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя  Пелипенко Н.М. 
розглянувши  в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства  Національна акціонерна компанія  Нафтогаз України  (вх. №354Д/3)  на рішення Господарського суду Донецької області від 24.12.2019 у справі №905/2058/19 (суддя Величко Н.В., повний текст рішення підписано 26.12.2019)
за позовом  Акціонерного товариства  «Національна акціонерна компанія   «Нафтогаз України», м. Київ
до  Приватного акціонерного товариства  «Бетонмаш», м. Слов`янськ, Донецька область
про стягнення 9.504,16 грн-
ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство  «НАК  «Нафтогаз України»   звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до ПрАТ  «Бетонмаш»  про  стягнення 9.504,16 грн., у тому числі:  пеня - 6851,42 грн., 3% річних - 1343,39 грн., інфляційні втрати - 1309,35 грн., крім того, судовий збір у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №3270/1718-ТЕ-12/11755-6 від 28.09.2017 щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого газу.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 24.12.2019 у справі №905/2058/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ  «Бетонмаш»  (код ЄДРПОУ 00240052, адреса: 84105, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Солоділова, буд.1) на користь АТ  «НАК  «Нафтогаз України», м. Київ, (код ЄДРПОУ 20077720, адреса: 01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд.6) 3% річних  1343,39 грн, інфляційні втрати  1309,35 грн, що разом складає 2652,74 грн, крім того судовий збір в сумі 536,18 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Позивач, АТ  «НАК  «Нафтогаз України», з  вказаним рішенням місцевого господарського суду частково не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення в частині відмови у стягненні суми пені в розмірі 6851,42 грн, та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що на його думку, приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції в частині відмови в стягненні суми пені порушив норми процесуального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, без дослідження усіх істотних обставин, що є підставою для його скасування.
23.01.2020 системою автоматизованого розподілу апеляційних скарг (справ) між суддями для розгляду справи №905/2058/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Істоміна О.А.; суддя Барбашова С.В.; суддя Пелипенко Н.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 апеляційну скаргу АТ  «НАК  «Нафтогаз України»  було залишено без руху через відсутність доказів сплати судового збору.
04.02.2020 від АТ  НАК  «Нафтогаз України»  на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, а саме: платіжне доручення №0000000432 від 22.01.2020.
07.02.2020 ухвалою Східного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України» та призначено розглядати справу №905\2058\19 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
24.02. 2020 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ПрАт «Бетонмаш», в якому відповідач просить залишити рішення Господарського суду Донецької області від 24.12.2019 без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України  передбачено, що    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.
Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 28.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як постачальником (позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством "Бетонмаш" як споживачем підписано договір №3270/1718-ТЕ-12/11755-6 постачання природного газу.
За умовами даного договору:
- постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017 - 2018 роках природний газ, а споживач - оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, споживач використовує виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункти 1.1, 1.2 договору);
- згідно з пунктом 2.1 цього договору постачальник передає споживачеві 01.10.2017 по 31.03.2018 природний газ в обсязі 109,500 тис.куб.м., у тому числі за місяцями, зазначеними у цьому пункті;
- приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу (пункт 3.7 договору);
- ціна за 1000 куб. м газу за цим договором на дату його укладання становить всього з ПДВ - 5930,40 грн (п. 5.2 договору);
- згідно з п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
Сторони погодили, що усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписується уповноваженими представниками сторін. 
- згідно з пунктом 6.3 договору оплата за природний газ здійснюється таким чином: 1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі, коли на споживача поширюється дія  статті 191 Закону України "Про теплопостачання"; 2) у будь-якому випадку споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватись за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору, - в разі, коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу; 3) з поточного рахунку споживача кошти перераховуються на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі, коли на споживача станом на 30.09.2015 не поширюється дія положень  статті 191 Закону України "Про теплопостачання"  в частині відкриття поточного рахунку із спеціальним режимом використання; 4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений за минулі періоди за договором, у порядку календарної заборгованості у споживача; 5) оплату інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, споживач здійснює на поточний рахунок постачальника.
- у пункті 8.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальникові пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до    постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20;
- згідно з пунктом 8.3 договору, з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до    постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20    спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ і теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до    статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором;
- договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 12.1 договору).
Сторони вносили зміни до спірного договору шляхом підписання додаткових угод, а саме:
- додаткова угода №1 від 11.01.2018 (внесено зміни в п. 3.4, 6.1, 8.3, 11.3 щодо  постанови Кабінету міністрів України №256 від 04.03.2002  відповідно до якої проводяться взаєморозрахунки за спільними протокольними рішеннями, в зв`язку із втратою чинності постанови Кабінету Міністрів №20 від 11.01.2005 з 01.01.2018, а також змінили розмір пені в разі прострочення сплати на 15,3% річних. 
- додаткова угода №2 від 17.04.2018, якою внесено зміни в п. 2.1 щодо обсягу переданого газу в період з 01.04.2018 по 31.05.2018 та внесено зміни в. 12.1 щодо дії договору (з 01.10.2017 по 31.05.2018 включно).
- додатковими угодами №3 від 12.06.2018 , №4 від 15.08.2018 та №5 від 11.09.2018 до основного договору вносились зміни умови п.2.1 розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» та умови розділу 12 «Строк дії договору». Зокрема Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 30.09.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.12.1 договору №3270-1718-ТЕ-12/11755-6 від 22.09.2017 в редакції додаткової угоди №5 від 11.09.2018).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у період із жовтня-грудня 2017 року по січень-вересень 2018 року АТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) передало підприємству відповідача природний газ на загальну суму 539.189,06 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.
Причиною звернення позивача до господарського суду стало порушення відповідачем п. 6.1 спірного договору щодо здійснення несвоєчасної оплати за поставлений газ. У зв`язку з порушенням строків оплати відповідачем, на підставі п. 8.2 договору, позивач нарахував та пред`явив до стягнення пеню в сумі 6851,42 грн за періоди, згідно наданого позивачем розрахунку, а також у відповідності до  статті 625 Цивільного кодексу України  позивачем нараховані та пред`явлені до стягнення 3% річних в сумі 1343,39 грн та інфляційні втрати в сумі 1309,35 грн.
Господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, яким частково задовольнив позовні вимоги, зазначив, що відповідач здійснював оплату за поставлений позивачем природний газ з порушенням строку, встановленого умовами договору постачання природного газу, що є підставою для застосування до боржника наслідків за порушення грошового зобов`язання на суму боргу, яка не була предметом регулювання спільними протокольними рішеннями. В той же час, суд першої інстанції відмови в задоволенні пені. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені з підприємства відповідача, місцевий господарський суд послався на положення Закону України «Про встановлення    додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях антитеррористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».    
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не    підлягає задоволенню з наступних підстав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що відповідно до статей  11  та  629 Цивільного кодексу України  договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі  статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі  статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1  статті 530 Цивільного кодексу України  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з  ст. 629 ЦК України  договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вже зазначалось, відповідно до укладеного між сторонами договору позивач передав у власність відповідачу у жовтні-грудні 2017 року та у січні-вересні 2018 року природний газ на суму 539.186,06 грн. Відповідач розрахувався за поставлений позивачем природний газ, але оплату здійснював несвоєчасно, чим порушив умови п. 6.1 договору.
Так, по зобов`язанням жовтня 2017 року прострочення відповідача складає 0 днів; по зобов`язанням листопада 2017 року прострочення відповідача складає 0 днів; по зобов`язанням грудня 2017 року прострочення - 25 днів; по зобов`язанням січня 2018 року - 24 дні; по зобов`язанням лютого 2018 року - 38 днів; по зобов`язанням березня 2018 року - 125 днів; по зобов`язанням квітня 2018 року - 157 днів; по зобов`язанням травня 2018 року - 138 днів; по зобов`язанням червня 2018 року - 109 днів; по зобов`язанням липня 2018 року - 76 днів; по зобов`язанням серпня 2018 року - 48 днів; по зобов`язанням вересня 2018 року - 18 днів. Такі обставини відповідачем не заперечуються.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до  статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.                    
Відповідно до пункту 3 частини 1  статті 611 Цивільного кодексу України  у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідальність за невиконання грошових зобов`язань передбачена сторонами у пункті 7.2. договору, у вигляді пені в розмірі 15,3% річних (з урахуванням додаткової угоди №1 від 11.01.2018), але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Як вбачається з тексту рішення по справі, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені  у розмірі 6851,42 грн, судом було відмовлено з посиланням на приписи    статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду враховуючи наступне.
Відповідно до приписів ст.2 вище зазначеного    Закону, встановлено мораторій на час, визначений у    статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.
В розумінні статті 2 наведеного закону позивач є енергопостачальною компанією, а підприємство відповідача споживало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.
При цьому, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Слов`янськ Донецької області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого        розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р, тому для відповідача мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції триває до її завершення.
Посилання заявника апеляційної скарги на положення пункту 27  статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»,  статтю 1 Закону України «Про електроенергетику»  та  статтю 275 Господарського кодексу України  не може бути взято колегією суддів до уваги з огляду на наступне.
Положення  Закону України «Про електроенергетику»  не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, які пов`язані з поставкою природного газу, оскільки у  статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», як спеціальної норми щодо встановленого мораторію вжито  автономну категорію  «Енергопостачальна компанія» по відношенню до загальної    статті 275 Господарського кодексу України.
Віднесення суб`єкта до «енергопостачальної компанії» у розумінні статті 2 Закону для цілей визначення можливості застосування мораторію обумовлено виключно ознаками, наведеним у цій статті, та не залежить від необхідної відповідності такого визначення «Енергопостачальника», наведеного у    статті 275 ГК України.
Такими спеціальними нормативними ознаками енергопостачальної компанії, визначеними у статті 2 Закону, є:  здійснення поставок енергоресурсів; споживання цих енергоресурсів виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг; надання виконавцями виробниками житлово-комунальних послуг, обумовлених споживанням енергоресурсів, цих послуг в районі проведення антитерористичної операції.
Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано під час апеляційного провадження,        відповідач має ліцензії на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії та є виробником житлово-комунальних послуг.
Твердженням позивача про необхідність застосування положень    статті 714 ЦК України    в силу загального характеру відносно до    статті 275 ГК України    не може бути прийнято судом до уваги, оскільки предмет регулювання зазначеної статті    Цивільного кодексу України    щодо категорії «енергоресурси» не стосується змісту    статті 275 Господарського кодексу України, в якій йдеться про поставку енергії, а не енергоресурсів, і підстав для ототожнення зазначених понять позивачем не наведено.
Таким чином, оскільки        позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач - виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де у спірний період        часу проводилася антитерористична операція,        на спірні правовідносини, пов`язані зі стягненням пені поширюється дія мораторію, встановленому частиною 2    статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».
Крім того, позивачем до стягнення заявлено 3% річних у сумі 1343,39 грн та інфляційні втрати в сумі 1309.35 грн нараховані за періоди, згідно наданого позивачем розрахунку, які були задоволенні судом першої інстанції.
Відповідно до пункту 2  статті 625 Цивільного кодексу України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що    на суму заборгованості за поставлений природний газ, сплачену за рахунок власних коштів підприємства із порушенням строків, має бути нараховано штрафні санкції у виді 3% річних та інфляційних втрат.
При цьому, перевіривши розрахунок АТ "НАК "Нафтогаз України", розрахунок суду першої інстанції та здійснивши свій розрахунок за допомогою інформаційно-правової бази «Законодавство» (з урахуванням умов спірного договору, положень    постанови Кабінету Міністрів України №256, із правильним визначенням бази для нарахування за кожним зобов`язанням, враховуючи обсяг профінансованих сум відображений самим позивачем     в розрахунку, а також здійснені відповідачем часткові оплати) суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1343,39 грн та інфляційних втрат в розмірі 1309,35 грн.
Відповідно до  статей 76 - 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, позивачем всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та     процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.
Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням     положень  статті 129 ГПК України, здійснені     ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.
Керуючись статтями  129,  270, пунктом 1 частини 1 статті  275,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"    залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 24.12.2019 у справі №905/2058/19    залишити без змін.
Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.
Строк і порядок оскарження даної постанови визначено у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   26.03.2020 

Головуючий суддя                                                                    О.А. Істоміна

Суддя                                                                                           С.В. Барбашова  

Суддя                                                                                           Н.М. Пелипенко