УХВАЛА
 
19травня 2020 року
м. Київ
 
Провадження № 13-36зво20
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,       ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12 ,  ОСОБА_13 ,  ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,  ОСОБА_19 
перевірила заяву ОСОБА_20 про перегляд вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року та вироку Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2019 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом і
в с т а н о в и л а:
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від          26 жовтня 2018 року  ОСОБА_20 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з конфіскацією усього належного йому майна.
Вироком колегії суддів Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2019 року вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від               26 жовтня 2018 року залишено без зміни.
13 квітня 2020 року заявник ОСОБА_20 , не погоджуючись із постановленими щодо нього судовими рішеннями, звернувся до Верховного Суду із заявою про їх перегляд у зв`язку з встановленням рішенням Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) у справі «Поваров проти України» від 20 лютого 2020 року, порушення Україною міжнародних зобов`язань за Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція), зокрема, за пунктами 3 та 5 статті 5 Конвенції (надмірна тривалість тримання заявника під вартою під час досудового розслідуваннята відсутність відшкодування за незаконне тримання під вартою).
Ухвалою судді Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року заяву ОСОБА_20 залишено без руху та надано строк для виконання вимог статті 461 та пункту 5-1 частини другої статті 462 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) – п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
На виконання вказаної ухвали, в межах встановленого судовим рішенням строку, ОСОБА_20 повторно надіслав на адресу Суду заяву про перегляд судових рішень у зв`язку із виключними обставинами з обґрунтуванням наведених вимог.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 459, ч. 3 ст. 463 КПК встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом, є виключною обставиною і заяви про перегляд судового рішення за такою обставиною розглядаються Великою Палатою.
Перевіривши наведені у заяві доводи та долучені до неї матеріали, Велика Палата вважає, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_20 необхідно відмовити з огляду на таке.
20 лютого 2020 року ЄСПЛ було ухвалено остаточне рішення у справі «Поваров проти України» (заява № 7220/19), в якому констатовано порушення Україною міжнародних зобов`язань щодо ОСОБА_20 , а саме, порушення пунктів 3 та 5 статті 5 Конвенції щодо надмірної тривалості тримання заявника під вартою під час досудового розслідування (4 роки 7 днів) та відсутність відшкодування за незаконне тримання під вартою.
Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при розгляді заяви  ОСОБА_20 , а саме оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований характер (зміст) порушень Конвенції, присуджена у зв`язку із цим грошова компенсація дають підстави вважати, що стосовно заявника були допущені такі порушення Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що  існували до вчинення порушень. У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
Крім того, з урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини від 19 січня 2000 року, встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це  можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції. 
Щодо ОСОБА_20 таке повне відновлення попереднього юридичного стану, зокрема шляхом скасування вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року та вироку Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2019 року Великою Палатою не є можливим, оскільки ЄСПЛ вказаним рішенням встановив факт порушення Конвенції щодо надмірної тривалості тримання під вартою ОСОБА_20 лише під час досудового розслідування. На даний час судові рішення щодо заявника набрали законної сили і засуджений ОСОБА_20 відбуває покарання.
Окрім того, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_20 ЄСПЛ вирішив надати йому справедливу сатисфакцію у вигляді присудження 3 200 євро компенсації моральної шкоди.
Водночас, ЄСПЛ не зробив висновку про загальну несправедливість судового розгляду щодо заявника та не встановив жодного порушення Конвенції, яке було б пов`язане безпосередньо з проведеним судовим розглядом і постановленими за  його підсумками судовими рішеннями.
Отже, підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_20 про перегляд вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від   26 жовтня 2018 року та вироку Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2019 року за  виключними обставинами у зв`язку зі встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом відсутні. Тому у відкритті провадження за заявою  ОСОБА_20 потрібно відмовити.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а:
Відмовити у відкритті провадження за заявою  ОСОБА_20 про перегляд вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року та вироку Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2019 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач	 	ОСОБА_1 	
Судді:	ОСОБА_2 	ОСОБА_11 	
 	ОСОБА_3 	ОСОБА_12 	
 	ОСОБА_4 	ОСОБА_13 	
 	ОСОБА_5 	ОСОБА_14 	
 	ОСОБА_6 	ОСОБА_16 	
 	ОСОБА_7 	ОСОБА_15 	
 	ОСОБА_8 	ОСОБА_17 	
 	ОСОБА_9 	ОСОБА_18 	
 	ОСОБА_10 	ОСОБА_19