У Х В А Л А  
22 травня 2020 року
м. Київ
справа № 760/6293/19
провадження № 61-5868 ск 20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
розглянув касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства                                      «Трест «Київміськбуд-2» на постанову Київського апеляційного суду                                       від 04 березня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2»  до ОСОБА_1 про виселення,
В С Т А Н О В И В :
У березні 2019 року ПрАт «Трест «Київміськбуд-2» звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про виселення.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року позов ПрАт «Трест «Київміськбуд-2» до ОСОБА_1 про виселення задоволено. 
Виселено ОСОБА_1 з кімнати 325 гуртожитку по АДРЕСА_1 з наданням іншого жилого приміщення - кімнати АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» 1921 грн. судового збору.
Задовольняючи позов, районний суд виходив з підстав його обґрунтованості та того, що дії позивача, як власника аварійного житла, направлені на створення та забезпечення безпечних умов для проживання мешканців гуртожитку, непридатного для проживання та його реконструкції, захисту життя та здоров`я людей, запобігання можливого руйнування будівлі, не є порушенням прав відповідача, як мешканців гуртожитку.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 апеляційну скаргу та просила скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року апеляційну скаргу адвоката Шпакович Олени Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 задоволено, рішення Солом`янського районного суду м. Києва                                  від 11 листопада 2019 року скасовано.
Постановлено у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПрАт «Трест «Київміськбуд-2» до ОСОБА_1 про виселення відмовлено.     
Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанцій не врахував, що незадовільний стан будівлі гуртожитку та неможливість його експлуатації без проведення капітального ремонту або реконструкції не може бути підставою для виселення відповідача та переселення до кімнати в іншому гуртожитку з підстав, передбачених статтею 132 ЖК України, оскільки питання переселення мешканців гуртожитків в інше приміщення у зв`язку капітальним ремонтом будинку врегульовано статтею 101 ЖК України.
Водночас позивач з такими позовними вимогами не звертався, а звернувся з позовом на підставі статті 132 ЖК України, проте не дотримався установленого законом порядку для визнання приміщення непридатним для проживання з подальшою зміною його статусу та переведення в нежитловий фонд.
24 березня 2020 року, засобами поштового зв`язку, Приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2», подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року, в якій скаржник просить скасувати це судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2020 року касаційну скаргу ПрАт                                      «Трест «Київміськбуд-2» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 
На виконання вимог вказаної ухвали, ПрАт «Трест «Київміськбуд-2» подало заяву про усунення недоліку, до якої долучило належним чином завірену виписку з                     Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, протокол №21 від 27 вересня 2018 року та наказ №161-к від 02 жовтня 2018 року, що підтверджує повноваження Мазепи Н. М. як генерального директора                                 ПрАт «Трест «Київміськбуд-2».
У касаційній скарзі скаржник зазначає підставу касаційного оскарження судового рішення пункт 2 частини 2 статті 389 ЦПК (необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні).

Скаржник вважає за необхідне відступити від правових висновків Верховного Суду, висловлених у постановах від 04 грудня 2019 року у справі №760/6275/19 та від 18 грудня 2019 року у справі №760/7956/19, від 19 грудня 2019 року у справі №760/7471/19, від 29 січня 2020 року у справі №760/7000/19, щодо застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04 вересня 2008 року №500-VI та статті 101 ЖК УРСР у спірних правовідносинах.
Зазначає, що судом апеляційної інстанції помилково застосовано правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №760/6275/19 та від 18 грудня 2019 року у справі №760/7956/19, в яких суд застосував статтю 101 ЖК УРСР, що регулює питання надання громадянам жилих приміщень у зв`язку з капітальним ремонтом житлового будинку державного чи громадського житлового фонду. Зазначає, що у його спорі спірна будівля є приватною власністю позивача та питання переселення пов`язане не з проведенням капітального ремонту будівлі, а випливає з факту визнання будівлі аварійною та такою, що загрожує обвалом, тому стаття 101 ЖК УРСР не може бути застосована до спірних правовідносин.
Вважає, що відмовляючи у позові, апеляційний суд порушив норми матеріального права, а саме статті 319, 322, 323, 383, 386, 391 ЦК України та статті 18, 101, 132 ЖК України,  а також норми процесуального права, а саме статті 76, 78, 89, 263, 265 ЦПК України.
Зазначає, що судом апеляційної інстанції проігноровано те, що позивач є приватним власником майна та неправомірно застосовано до спірних правовідносин Постанову  Ради Міністрів Української РСР від 26 квітня 1984 року № 189 «Про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним  вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень  непридатними для проживання», оскільки в даних положеннях є чіткий припис щодо кола суб`єктів на яких розповсюджується його                                                                 дія -державні та громадські житлові фонди. 
Також, скаржник посилається на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №264/7504/15-ц , в якій зазначено, що дія Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04 вересня 2008 року №500-VI поширюється на гуртожитки, які є об`єктом права державної та комунальної власності, а тому вважає, що апеляційним судом помилково застосовано даний закон до спірних правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження).
На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою                                                     Приватного акціонерного товариства «Трест«Київміськбуд-2» на постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року на підставі пункту другого частини другої статті 389 ЦПК України.
У розумінні ЦПК України, з урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити. 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, 
У Х В А Л И В:
Відкрити касаційне провадження у вказаній справі.
Витребувати із Солом`янського районного суду м. Києвацивільну справу                             № 760/6293/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2»  до ОСОБА_1 про виселення.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцять днів з дня отримання цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                          В. М. Сімоненко
                                                                                                                     С. Ю. Мартєв
                                                                                                                     Є. В. Петров