П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/2287/19	
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Турецької І. О.,
суддів - Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області про визнання протиправним та скасування рішення, а також про зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області (далі - Щасливцевська сільрада), в якому просив:

-          визнати протиправним та скасувати рішення № 1872 від 03.10.2019 року про відмову в задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місце розташуванням, доданих до клопотання;
-          зобов`язати надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території земель Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місце розташуванням, доданих до клопотання.
Звертаючись з вимогами до виконкому Щасливцевської сільради, позивач просив стягнути понесені судові витрати.
Також позивач ставив питання про зобов`язання Щасливцевської сільради подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, а також просив постановити на адресу даного відповідача окрему ухвалу, в якій ініціювати притягнення до відповідальності посадових осіб за допущене ними грубе та систематичне порушення земельного законодавства при вирішенні питання про відмову в наданні дозволів на розробки проектів землеустрою громадянам.

Обґрунтовуючи вимоги щодо протиправності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, позивач вказував, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно)  іншою особою не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому надання таких тотожних дозволів на одну й ту саму земельну ділянку не порушує прав інших осіб, який наданий такий дозвіл. Позивач наголошував, що викладена його позиція повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 27.02.2018 р. у справі №545/808/17.
Окрім того, ОСОБА_1 наголошував, що Щасливцевська сільрада порушила вимоги п.13 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», порушивши його першочергове право як учасника війни на відведення земельної ділянки.
Обґрунтовуючи вимогу про зобов`язання Щасливцевської сільради надати звіт про виконання судового рішення, позивач зазначив, що це є дієвим механізмом судового контролю за його виконанням та ефективним засобом відновлення його порушених прав.
Зазначав також позивач про стягнення на його користь з виконкому Щасливцевської сільради витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, а також витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5  000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського Окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Суд визнав протиправним та скасував рішення 102 сесії Щасливцевської сільради 7 скликання від 03.10.2019р. №1872 «Про розгляд заяв» в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, зареєстрованої за №К/972-01.01 від 20.09.2019 р. та зобов`язав надати такий дозвіл на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території земель Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місце розташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 15.09.2019 р.
Суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань виконкому Щасливцевської сільради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн., а також судовий збір в сумі 768,40 грн.
У задоволенні решти вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підстави вказані Щасливцевською сільрадою в рішенні про відмову в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, не передбачені ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, а, отже, така відмова є протиправною та такою, що не відповідає нормам чинного законодавства.
На думку суду, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою є тільки першою стадією, а тому надання тотожних дозволів щодо розробки проекту землеустрою на одну й ту саму земельну ділянку не порушує права іншої особи.
Наведене, як вважає суд, свідчить про те, що Щасливцевська сільрада, надавши дозвіл на розробку проекту землеустрою іншій особі, не мала законодавчих підстав для відмови у надані аналогічного дозволу на ту саму ділянку ОСОБА_1 .
Оцінюючи доводи позивача про наявність у нього першочергового права на отримання у безоплатно у власність спірної земельної ділянки як учасника війни, суд зазначив, що право на безоплатне виділення земельних ділянок у власність мають всі громадяни України, що вказує на нерозповсюдження пункту 13 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на дані правовідносини.
Вирішуючи питання про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, суд виходив з критерію реальності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вибираючи такі критерії, суд першої інстанції зазначив про їх застосування Європейським судом з прав людини.          За таких обставин, суд дійшов висновку, що сума витрат заявлена позивачем в сумі 5000,00 грн., являється неспівмірною зі складністю цієї справи, обсягом виконаних робіт (наданих послуг), не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Відмовляючи позивачу у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення, суд указав на відсутність для цього підстав, оскільки, останній, не навів причини та не надав докази, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.
Щодо вимоги позивача про постановлення окремої ухвали, в якій ініціювати притягнення до відповідальності посадових осіб Щасливцевської сільради, суд зауважив, що відновлення порушених прав позивача шляхом зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою є ефективним способом захисту його порушених прав та не потребує додаткових заходів, таких як постановлення окремої ухвали.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, Щасливцевська сільрада просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги орган місцевого самоврядування відзначив про помилковість позиції суду першої інстанції, що надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, при наявності аналогічного дозволу іншій особі, буде належним способом захисту його прав. Пояснюючи такі доводи, сільрада зауважила про порушення законних сподівань на отримання земельної ділянки особи, яка перша отримала відповідний дозвіл та про завдання шкоди позивачу, яка буде складатися з витрат на виготовлення проекту землеустрою.
Мотивуючи свої доводи щодо неправильності рішення суду, в частині зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, скаржник зазначив, що для цього у суду не було підстав, передбачених ч.4 ст.245 КАС України.

Стаття 311 КАС України надає право суду апеляційної інстанції розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

14 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до сільського голови Щасливцевської сільради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,080 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місце розташуванням, які додаються до клопотання. Позивач мав намір отримати у власність земельну ділянку,що розташована в с. Генічеська Гірка, Генічеського району Херсонської області, поруч з земельною ділянкою з кадастровим номером 6522186500:22:009:0006.
До вказаної заяви позивач додав копію паспорта та РНОКПП, копію посвідчення учасника війни, графічний матеріал, на якому зазначив бажане місце розташування та орієнтовний розмір земельної ділянки.

Рішенням Щасливцевської сільради №1872 від 03.10.2019р. позивачу відмовлено у задоволенні даної заяви (№К/972-01.01), на підставі надання дозволу іншій особі на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність вказаної земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Рішенням Щасливцевської сільради №1870 від 03.10.2019 р. дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 наданий ОСОБА_2 .

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.
Доводи Щасливцевської сільради щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції складаються з двох аргументів.
Перший - це правомірність прийнятого сільрадою рішення про відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки відповідний дозвіл вже наданий іншій особі.
Другий - втручання суду в дискреційні повноваження органа місцевого самоврядування, шляхом зобов`язання прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд іншій особі.

Водночас наведені аргументи скаржника не відповідають приписам законодавства, що регулює спірні правовідносини, з огляду на таке.

Вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності органом місцевого самоврядування, врегульовано статтею 122 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції статтею 118 Земельного кодексу України  встановлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. В даній статті відсутня така підстави для відмови у наданні дозволу як надання  аналогічного дозволу іншій особі, яка звернулась раніш.
Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою є тільки першою стадією, а  тому надання тотожних дозволів щодо розробки проекту землеустрою на одну й ту саму земельну ділянку не порушує права іншої особи.
Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на раду обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність. Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність з підстав, визначених законом.
Є правильним зауваженням суду першої інстанції про існування усталеної практики Верховного Суду з вказаного питання. Зокрема така позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі №607/4538/16-а, від 03 квітня 2019 року у справі 509/4722/16-а та від 29 серпня 2019 року у справі №540/2441/18.
Отож, довід скаржника про порушення судом першої інстанції принципу захисту обґрунтованих сподівань, що пов`язаний з принципом юридичної визначеності, є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши фактичні обставини справи, звертає увагу на те, що на момент отримання органом місцевого самоврядування клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, рішення про надання такого дозволу іншій особі, не було прийнято. Негативне рішення, з цього питання, для позивача, та позитивне для ОСОБА_2 було прийняте сільрадою в один і той же день на одному сесійному засіданні. Представник Щасливцевської сільради не пояснив, чому перевага у вирішенні цього питання депутатами сільради була віддана ОСОБА_2 , а не позивачу.

Таким чином, є підстави підтримати висновок суду першої інстанції про протиправність рішення № 1872 від 03.10.2019 року про відмову ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та про його скасування.

Досліджуючи доводи скаржника про порушення судом першої інстанції принципу поділу влади та втручання у дискрецію органу місцевого самоврядування, колегія суддів зазначає таке.
Виходячи з принципу поділу влад, судді, ухвалюючи рішення у конкретній справі, не вправі переймати повноваження органів виконавчої влади та давати їм вказівки щодо розпорядження дискреційними повноваженнями.
Водночас, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року зазначив, що суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. У рішенні від 05.04.2005 року «Афанасьєв проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що спосіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Отже, відсутність у судів повноважень у виняткових випадах втрутитися в дискреційні повноваження органу не відповідає праву на ефективний засіб юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, суд першої інстанції, для забезпечення належного захисту порушеного права позивача, правомірно застосував такий захід впливу, який не допустить прийняття рішення на основі тих же підстав, які суд визнав необґрунтованими.
Адвокат Буженко Ю. С. , звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про стягнення з виконкому Щасливцевської сільради на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в сумі 9  000 грн.
Адвокат поважав, що для ознайомлення зі змістом апеляційної скарги, складання відзиву на апеляцію, складання довідки - рахунку із зазначенням детального опису юридичних послуг, а також для проведення аналізу останньої судової практики Верховного Суду та складання клопотання про доручення до матеріалів справи доказів надання правничої допомоги йому знадобилося 9 годин, а вартість послуг кожної години складає 1000 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає, що така сума гонорару є необґрунтованою, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Досліджуючи довідку - рахунок з описом наданих послуг, витраченим часом та ціною послуги, суд апеляційної інстанції, зокрема, встановив, що формування адвокатом позиції щодо апеляції та  складання відзиву на апеляцію, адвокат оцінив в 5  000 грн., зазначивши про витрачення на це 5 годин.
Додатково адвокат зазначив про вивчення для написання відзиву, останньої практики Верховного Суду і про те, що вартість такої послуги складає 2000 грн. 
Водночас колегія суддів вважає гонорар в сумі 7  000 грн. для написання відзиву на апеляцію є завищений, адже даний документ фактично відтворює як доводи викладені в позові так і доводи, що містяться в рішенні суду першої інстанції.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції даний спір фактично є типовим, з вирішення аналогічних спорів. З приводу спірних правовідносин існує численна судова практика, в тому числі й суду касаційної інстанції.
Ураховуючи, що відзив на апеляцію ґрунтувався на розробленої Верховним Судом правової позиції, в тому числі і останньої, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що його складання зайняло у адвоката 7 годин.
Також викликає сумніви, що складання клопотання долучити докази про надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції зайняло у адвоката 1 годину і відповідно його вартість складає 1000 грн.
Огляд вказаного документа свідчить про те, що він складається з двох речень та додатку з шести пунктів.
За підсумком викладеного, суд оцінює вартість правничої допомоги адвоката Буженко Ю. С. в розмірі 2000 грн., з них вартість складання відзиву на апеляцію 1  500 грн. та складання двох довідок по 250 грн. кожна.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи дотримання судом першої інстанції наведених приписів  апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції  переглянуто рішення суду першої інстанції, що ухвалено у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для касаційного оскарження. 

Керуючись статтями: 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області - залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області про визнання протиправним та скасування рішення,  а також про зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Стягнути з виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області (код за ЄДРПОУ 04400647) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

     суддя                                                             Л. В. Стас

                    суддя                                                             Л. П. Шеметенко

          Повне судове рішення складено 05.05.2020 року.