ОКРЕМА ДУМКА
судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Гімона М.М.
15 травня 2020 року 
Київ
справа №820/1212/17
адміністративне провадження №К/9901/931/20
щодо постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.05.2020, якою задоволено касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС (далі - Офіс ВПП ДПС), скасовано ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2019, а справу направлено до Другого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою від 07.10.2019 Другий апеляційний адміністративний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Харківське управління Офісу ВПП ДФС, відповідач) з тих підстав, що відповідач пропустив встановлений законом строк на подання апеляційної скарги, а наведені ним у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження підстави (відсутність належного фінансування витрат на сплату судового збору) визнані судом апеляційної інстанції неповажними.
Офіс ВПП ДПС подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2019, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права обґрунтовані посиланням на те, що апеляційним судом не надано належної правової оцінки обставинам, зазначеними відповідачем як причина пропуску строку на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та як підстава для поновлення цього строку.
Колегія суддів визнала обґрунтованими доводи, викладені відповідачем у касаційній скарзі, виходячи з такого.
Вперше відповідач подав апеляційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 у межах строку, встановленого статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23.10.2018 апеляційну скаргу Харківського управління Офісу ВПП ДФС залишив без руху як таку, що не відповідала вимогам пункту 1 частини 5 статті 296 КАС України (до апеляційної скарги не було додано документ про сплату судового збору); відповідачу запропоновано усунути недолік апеляційної скарги, надавши суду апеляційної інстанції документ про сплату судового збору в розмірі 3200807,54 грн протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Ухвалою від 05.12.2018 Харківський апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу повернув у зв`язку з тим, що недолік апеляційної скарги відповідач не усунув. 
05.09.2019 Харківське управління Офісу ВПП ДФС України повторно звернулося з апеляційною скаргою на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2018, заявивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши його посиланням на триваючу до 30.08.2019 фінансову неспроможність Офісу ВПП сплатити судовий збір в розмірі 3200807,54 грн через обмежене бюджетне фінансування такого роду витрат, зупинення видаткових операцій по рахунку Офісу внаслідок пред`явлення до виконання виконавчих листів суду про стягнення з Офісу на користь інших осіб грошових сум (витрат зі сплати судового збору).
Довід відповідача, що строк на подання апеляційної скарги був пропущений ним з поважних причин, суд апеляційної інстанції згідно з ухвалою від 16.09.2019 відхилив, відмовив у поновленні строку і залишив апеляційну скаргу без руху на підставі частини третьої статті 298 КАС України (строк на апеляційне оскарження пропущений, а підстави, вказані відповідачем  у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані неповажними). 
01.10.2019 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання відповідача про поновлення строку для подання апеляційної скарги, вмотивоване, наряду з посиланням на обставини щодо фінансової неспроможності сплатити судовий збір, доводами, що ним були вжиті всі можливі заходи щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Однак, стан бюджетного фінансування витрат відповідного призначення впродовж грудня 2018 року - серпня 2019 року, примусове виконання судових рішень про стягнення грошових коштів на користь інших осіб не давали можливості сплатити судовий збір. На підтвердження цих доводів відповідач надав копії листів від 16.04.2019 №2494/8/28-10-10-10-02 та від 07.06.2019 №3680/8/28-10-10-02 та копію доповідної записки від 22.01.2019 №4355/28-10-50-05-15, зміст яких свідчить про звернення відповідача до вищого органу про виділення коштів для сплати судового збору, зокрема, у справі №820/1212/17. 
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2019 зазначені відповідачем підстави для поновлення строку визнані неповажними, відмовлено в задоволенні заяви відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження та у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою. 
Скасовуючи ухвалу від 07.10.2019, колегія суддів зазначила, що Кодекс адміністративного судочинства України не встановлює переліку підстав для поновлення процесуального строку. Підставами для поновлення процесуального строку можуть бути поважні причини, з яких цей строк був пропущений. У свою чергу, питання щодо поважності причини пропуску процесуального строку є питанням факту, а не питанням права. Зазвичай, обставини, які стосуються фінансування суб`єкта владних повноважень, як і інші обставини, що стосуються його організаційної діяльності, не є поважними причинами, на які суб`єкт владних повноважень може посилатися як на підставу поновлення пропущеного ним процесуального строку. Разом з тим, закон не виключає можливості поновлення суб`єкту владних повноважень процесуального строку, в тому числі строку на апеляційне оскарження судового рішення, пропущеного через фінансову неспроможність сплатити судовий збір. Виключність таких випадків може бути обумовлена, зокрема розміром судового збору, який згідно із законом підлягає сплаті за подання апеляційної скарги, оскільки це може впливати на тривалість процедури сплати судового збору державним казначейством; тривалістю пропущеного процесуального строку, оперативністю вжитих суб`єктом владних повноважень заходів для виконання вимог суду щодо сплати судового збору у відповідному розмірі.
При вирішенні питання щодо поновлення відповідачу строку на подання апеляційної скарги апеляційний суд не повинен був залишити поза увагою, що відповідач, звертаючись повторно з апеляційною скаргою в межах присічного строку, встановленого частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України, надав платіжне доручення від 30.08.2019 №2497 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3200807,54 грн, що свідчить про вжиття відповідачем заходів щодо повторного подання належним чином оформленої апеляційної скарги і що відповідач мав виправдані очікування, що його апеляційна скарга буде прийнята до розгляду.
Втім, суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Харківського управління Офісу ВПП ДФС у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження  вищезазначені обставини не врахував.
Також колегія суддів зазначила, що встановивши конституційність обов`язку платити встановлені законом податки, законодавець підкреслив не тільки фіскальну функцію податків, але й їх значення для виконання державою завдань, спрямованих на забезпечення потреб суспільства, його розвитку. Апеляційний перегляд цієї справи, враховуючи наведені обставини щодо звернення відповідача з апеляційною скаргою, відповідність апеляційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, відповідає балансу приватного і публічного інтересу.
Не погоджуюсь з висновком про поважність причин пропуску строку на подання апеляційної скарги, у зв`язку з чим вважаю за необхідне висловити окрему думку.
Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (частина третя статті 295 КАС України).
Отже, підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження є саме наявність дійсно поважних причин його пропуску, і предмет спору (в тому числі і розмір судового збору) не повинен впливати на об`єктивність вирішення процесуального питання.
Вважаю, що апеляційний суд обґрунтовано визнав неповажними причинами пропуск строку з підстав неможливості своєчасно сплатити судовий збір з огляду на відсутність належного бюджетного фінансування суб`єкта владних повноважень, оскільки поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. 
Усталеною є судова практика, в тому числі і Верховного Суду, щодо питання оцінки поважності причин пропуску строку через неможливість сплати суб`єктом владних повноважень судового збору з огляду на відсутність у нього коштів для здійснення таких видатків. Верховний Суд неодноразово наголошував, що відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. 
У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.
Сама ж по собі сплата суб`єктом владних повноважень судового збору після спливу встановленого КАС України та наданого Судом строку не може бути безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до статті 129 Конституції України та статей 2, 8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України" принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України.
Як вбачається з матеріалів справи, адміністративний позов у цій справі залишався без руху з підстави несплати позивачем (Державним підприємством "Південна залізниця") судового збору у розмірі 2133871,69 грн (ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2017) і в установлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви шляхом надання доказів його сплати, у зв`язку з чим ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2017 провадження у справі було відкрито.
Вперше апеляційна скарга була подана відповідачем 09.10.2018, яка була залишена без руху з підстав несплати судового збору. При цьому, суд апеляційної інстанції двічі продовжував відповідачеві строк для усунення недоліків апеляційної скарги. Тобто, у Харківського управління Офісу ВПП ДФС було достатньо часу для сплати судового збору, проте, зазначений недолік апеляційної скарги ним усунутий не був.
Таким чином, позивачем при зверненні до суду з позовом, судовий збір було сплачено у повному обсязі, а тому надання відповідачу можливості сплатити судовий збір при надходженні фінансування незважаючи на сплив процесуального строку апеляційного оскарження судових рішень (в даному випадку сплата судового збору відбулася 30.08.2019, тобто майже через рік з дня виготовлення повного тексту судового рішення апеляційної інстанції - 10.09.2018) за практикою Європейського суду з прав людини може буде розцінено як надання йому певних процесуальних переваг перед іншим учасником судового процесу - юридичною особою, яка сплатила відповідний збір саме при подачі позову, що на практиці означатиме звуження його права на звернення до суду.
При цьому, не можу погодитись з тим, що надані скаржником копії листів від 16.04.2019 №2494/8/28-10-10-10-02 та від 07.06.2019 №3680/8/28-10-10-02 та копія доповідної записки від 22.01.2019 №4355/28-10-50-05-15 свідчать про оперативність та ефективність дій для виконання вимог суду щодо сплати судового збору. Так, надані листи направлені Офісом ВПП ДФС лише у квітні та червні 2019 року, тобто, більше ніж через чотири місяці після повернення вперше поданої апеляційної скарги, у зв`язку з чим їх неможливо визнати належними доказами вжиття відповідачем заходів для сплати судового збору з метою оскарження судового рішення у строк, встановлений КАС України. Аналогічно, не може бути таким доказом і копія доповідної записки, яка датована січнем 2019 року. 
Відповідно до приписів статті 44 КАС України відповідач, який діє як суб`єкт владних повноважень, однак, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційне оскарження судового рішення, повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту для чого, як особа, зацікавлена у її поданні, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Необхідність сплати судового збору при поданні апеляційної скарги встановлена законом, а тому відповідач, подаючи апеляційну скаргу без надання документа про сплату судового збору достеменно розумів про допущення ним порушень норм процесуального права, а тому не можу погодитися з висновком колегії суддів, що відповідач мав виправдані очікування, що його повторна апеляційна скарга після сплати судового збору буде прийнята до розгляду, незважаючи на тривалий пропуск процесуального строку.
Поновлення строку на апеляційне оскарження при встановлених обставинах та з урахуванням значного часу, що сплинув від дати ухвалення судового рішення, також не відповідатиме і принципу правової визначеності як одного із суттєвих елементів принципу верховенства права.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
З огляду на наведене, вважаю, що Другий апеляційний адміністративний суд при постановленні ухвали від 07.10.2019 не допустив порушень норм процесуального права, у зв`язку з чим, подану касаційну скаргу варто було залишити без задоволення, а ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2019 - без змін.

………………………………
М. М. Гімон,
Суддя Касаційного адміністративного суду 
у складі Верховного Суду