ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року	Львів	Справа № 500/2065/19 пров. № А/857/1288/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
          головуючого судді Довгополова О.М., 
          суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В. 
з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - 

суддя (судді) в суді першої інстанції -Дерех Н.В., 
час ухвалення рішення - 10:30:12, 
місце ухвалення рішення - м. Тернопіль, 
дата складання повного тексту рішення - 16.12.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, яким просила: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії державного службовця (переведення з одного виду пенсії на інший) згідно з п. 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ (далі - Закон № 889-VІІІ), та зобов`язати відповідача перевести її з 23.01.2019 року з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до п. 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ) і провести розрахунок і виплату пенсії державного службовця з врахуванням усіх сум, зазначених у довідці від 21.01.2019 року № 269/ф/19-70-05-37 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), та довідці від 21.01.2019 року № 269/ф/19-70-05-37 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, які видані Тернопільською митницею ДФС, з дати звернення - 23.01.2019 року, з врахуванням стажу державної служби 29 років 03 місяці 12 днів. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року позов задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії державного службовця; визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлену листом від 07.03.2019 року № 3705/04; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 з 23.01.2019 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 
Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 досягла необхідного віку станом на 01.05.2016 року, має необхідний страховий стаж роботи та має не менш як 20 років державної служби, отже, вона набула права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а відтак відмова позивача є протиправною, що, в свою чергу, кореспондує право позивача на призначення такої пенсії з дня звернення, тобто з 23.01.2019 року. 
Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач. Вважає, що суд порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення справи і висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що основним критерієм для зарахування періоду роботи особи на посадах державної служби до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу державного службовця. ОСОБА_1 в період з 03.05.1993 року до 25.06.2013 року працювала в Тернопільській митниці та їй присвоювались спеціальні звання, отже, на переконання відповідача, цей період стажу не зараховується до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України № 3723-ХІІ. Зокрема, п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229, якою затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, визначено, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання. Такий стаж дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. Водночас, ст. 46 Закону № 889-VІІІ і вказаний Порядок не застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ. Також відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» не передбачено врахування надбавки за спеціальне звання, тому, на думку відповідача, довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, видані Тернопільською митницею ДФС, не можуть бути врахованими при обчисленні розміру пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». 
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому виклала свої заперечення проти вимог та доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення. 
Також позивач подала клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивує неможливістю прибути в судове засідання через запровадження карантинних заходів, пов`язаних із запобіганням поширення коронавірусної хвороби (COVID-19). 
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи. 
Також колегія суддів зазначає, що, як вбачається з пояснень сторін, між ними відсутній спір щодо фактичних обставин справи, а доводи апеляційної скарги свідчать про незгоду відповідача лише із правильністю застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Крім того, у поданому клопотанні позивач не зазначає про необхідність встановлення певних фактичних обставин, дослідження нових доказів тощо. 
Зважаючи на положення ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для її належного розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, а їх участь у судовому засіданні не визнана обов`язковою. 
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. 
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Як встановив суд, ОСОБА_1  з 31.12.2014 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV). 
23.01.2019 року позивач звернулась до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про перерахунок пенсії (перехід на інший вид пенсії), а саме перевести її з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до п. 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ та ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, а також провести розрахунок і виплату пенсії державного службовця з врахуванням усіх сум, зазначених у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Тернопільською митницею ДФС. 
Листом відповідача від 07.03.2019 року № 3750/04 позивача було повідомлено про відмову у призначенні пенсії відповідно до Закону № 889-VІІІ. Відмова мотивована тим, що у неї відсутній необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, оскільки період з 03.05.1993 року до 25.06.2013 року в митних органах не зараховується до стажу роботи на таких посадах. 
Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність оскарженої відмови відповідача, зважаючи на таке. 
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
Як правильно вказав суд першої інстанції, аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності в осіб, які мають не менш як 10 років стажу державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку, та перебування на час досягнення пенсійного віку на посаді державної служби, наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-ІV. При цьому, зазначений вік визначається ст. 26 Закону № 1058-ІV. 
01.05.2016 року набув чинності Закон № 889-VІІІ, згідно з ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. 
Відповідно до ст. 90 Закону № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
При цьому, законом визначено певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, зокрема, наступні. 
Відповідно до п. п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, наведеними нормами Закону № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ. Водночас, для осіб, які станом на 01.05.2016 року займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік  і страховий стаж. 
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і п. п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Тобто після 01.05.2016 року зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону 3723-ХІІ вік і страховий стаж. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у рішенні Верховного Суду від 04.04. 2018 року у зразковій справі № 822/524/18 та у постанові від 10.07.2018 року у справі № 591/6970/16-а. 
Положеннями ст. 25 Закону № 3723-ХІІ було передбачено, що перелік посад державної служби та віднесення їх до певної категорії визначається Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до п. п. 1, 2 «Порядку обчислення стажу державної служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у ст. 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців, зокрема, на посадах органів митного контролю. До стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Згідно з ч. 1 ст. 588 Митного кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому, період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 569 Митного кодексу України працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів с державними службовцями.
На час подання описаної вище заяви від 23.01.2019 року ОСОБА_1 досягла віку, передбачено ст. 26 Закону № 1058-ІV (57 років 6 місяців). 
Стаж позивача на посадах державної служби підтверджується записами в її трудовій книжці серії НОМЕР_1 , довідкою Тернопільської митниці ДФС України від 21.01.2019 року № 269/ф/19-70-05-37, довідкою Тернопільської митниці ДФС від 30.01.2019 року № Ф-5, наказом Тернопільської митниці від 03.05.1993 року № 31-ОС «Про призначення ОСОБА_1 », витягом з наказу Державного митного комітету України від 03.12.1993 року № 555-к «Про присвоєння персонального звання», витягом з наказу Державної митної служби України від 31.05.2005 року № 839-к «Про присвоєння спеціального звання», наказом Тернопільської митниці від 25.06.2013 року № 207-к «Про звільнення ОСОБА_1 », присягою державного службовця, яка прийнята ОСОБА_1 08.06.1995 року, довідкою Тернопільської митниці ДФС від 21.01.2019 №269/ф/19-70-05-37про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, довідкою Тернопільської митниці ДФС від 21.01.2019 року № 269/ф/19-70-05-37 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби. Належним чином завірені копії цих документів є в матеріалах справи і досліджені судом. 
При цьому, згідно з довідкою Тернопільської митниці ДФС від 30.01.2019 року № Ф-5 стаж державної служби ОСОБА_1 станом на 25.06.2013 року становив 20 років 01 місяць 22 дні. 
Доводи відповідача з посиланням на норми постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229 про те, що період роботи ОСОБА_1 з 03.05.1993 року до 25.06.2013 року в митних органах не зараховується до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України № 3723-ХІІ, на думку колегії суддів, є безпідставними та суперечать положенням ст. 588 Митного кодексу України, зміст якої викладено вище, якою чітко передбачено, що період роботи (служби) посадових осіб органів доходів і зборів (митниці), в тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання, у цих органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». 
Також колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» не передбачено врахування надбавки за спеціальне звання, тому, на думку відповідача, довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, видані Тернопільською митницею ДФС, не можуть бути врахованими при обчисленні розміру пенсії державного службовця, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, всі складові, які відображені в описаних вище довідках про види оплати праці є складовими заробітної плати позивача, з якої сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тому вони мають братися до уваги при розрахунку розміру пенсії позивача. 
Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 року досягла необхідного віку (57 років 6 місяців), має необхідний страховий стаж роботи та має не менш як 20 років державної служби, вона набула права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ. 
Разом з тим, колегія суддів враховує, що, як зазначено вище, у 2014 році ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. 
Відповідно до ст. 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. 
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону. Переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами.
Отже, відповідно до змісту наведених норм, довічна пенсія призначається особі один раз, а у випадку, коли пенсіонер виявив бажання отримувати інший вид пенсії, на який він також має право за законом, пенсія повторно не призначається, а територіальний орган Пенсійного фонду України за заявою пенсіонера з доданими до неї необхідними документами переводить його на інший вид пенсії.
Враховуючи положення наведених вище правових норм в контексті спірних правовідносин та встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію державного службовця, чим порушив норми матеріального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи. 
Водночас, на думку колегії суддів, встановивши факт порушення відповідачем права позивача на отримання спірної пенсії, для належного та повного захисту її прав слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 на пенсію, передбачену ст. 37 Закону 3723-ХІІ, з дня подання нею відповідної заяви, а саме з 23.01.2019 року. 
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення слід змінити, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити частково. 
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 500/2065/19 змінити. 
У другому абзаці резолютивної частини рішення слова «у призначенні пенсії» замінити словами «у переведенні на пенсію». 
Абзац четвертий резолютивної частини рішення викласти в такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 з 23 січня 2019 року на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та пункту 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ. 
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги виключно у випадках, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 04 травня 2020 року