ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18094/19                                                         Головуючий у 1-й інстанції:  Кузьменко В.А. 
                                                                                                                   Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  02 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                       Василенка Я.М.,
суддів                                                   Кузьменка В.В., Шурка О.І., 
при секретарі                                      Кондрат Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2019 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, -
                                                       В С Т А Н О В И В:
ТОВ «Автосоюз» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Київській області про усунення виявлених порушень від 20.08.2019 № КВ1437/57/АВ/П.
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 10.09.2019   № КВ1437/57/АВ/МГ/ФС-570.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2019 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Держпраці у Київській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ГУ Держпраці проведено інспекційне відвідування ТОВ   «АВТОСОЮЗ», за результатами якого складено відповідний акт інспекційного відвідування № КВ 1437/57/АВ від 20.08.2019 (далі по тексту - акт інспекційного відвідування).
В акті інспекційного відвідування виявлено порушення позивачем вимог пункту 2.5   глави 2   Інструкції № 58, частини третьої статті 106, частини першої статті 50, частин першої, другої статті 72, частини четвертої статті 73, частин першої та другої статті 107   Кодексу законів про працю України, а саме: 
1)   із кожними записами, що заносилися до трудових книжок 15 працівників на підставі наказів про призначення на роботу або переведення, працівники не ознайомлені під розписку в особових картках типової форми П-2, що є порушенням пункту 2.5 глави 2   Інструкції №58;
2)   на ТОВ   "АВТОСОЮЗ" при підсумованому обліку робочого часу не оплачуються надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді за травень 2018 року, грудень 2018 року та травень 2019 року, у порядку, передбаченому частинами першою і другою статті 106 Кодексу законів про працю України;
- норма тривалості робочого часу в годинах при 40-годинному робочому тижні в травні 2018 року становила 159 годин:
На ТОВ   "АВТОСОЮЗ" відповідно до табелю обліку використання робочого часу 109 працівників відпрацювали за травень 2018 року: по 166 годин при нормі 159 годин. Тобто, 7 надурочних годин відпрацьовані понад встановлений робочий час за травень 2018   року.
- норма тривалості робочого часу в годинах при 40-годинному робочому тижні в грудні 2018 року становила 158 годин:
На ТОВ   "АВТОСОЮЗ" відповідно до табелю обліку використання робочого часу 85   працівників відпрацювали за грудень 2018 році по 159 годин при нормі 158 годин. Тобто, 1 надурочна година відпрацьована понад встановлений робочий час за грудень 2018 року;
- норма тривалості робочого часу в годинах при 40-годинному тижні в травні 2019   року становила 167 годин:
На ТОВ   "АВТОСОЮЗ" відповідно до табелю обліку використання робочого часу 102 працівники відпрацювали за травень 2019 року до 175 годин при нормі 167 годин. Тобто, 8 надурочних годин відпрацьовані понад встановлений робочий час за травень 2018   року.
3)  Тривалість робочого часу на ТОВ   "АВТОСОЮЗ" перевищує 40 годин на тиждень, що є порушенням частини першої статті 50 Кодексу законів про працю України.
Фахівець з продажу автомобілів ТОВ   "АВТОСОЮЗ" ОСОБА_1 працював 7   робочих днів з 17 грудня 2018 року по 23 грудня 2018 року (56 годин) за тиждень, при тому, що 23 грудня 2018 року - це неділя.
На ТОВ   "АВТОСОЮЗ" відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку встановлено 5-ти денний робочий тиждень, а субота та неділя вихідні дні.
4)   Фахівцю з продажу автомобілів ТОВ   "АВТОСОЮЗ" ОСОБА_1 робота у вихідний день не компенсована за згодою сторін іншим днем відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі, що є порушенням частини першої статті 12 Кодексу законів про працю України;
5)   Оплата за роботу у вихідний день (неділя 23 грудня 2018 року) ОСОБА_1 в неробочий день не обчислювалося ТОВ   "АВТОСОЮЗ" за правилами статті 107 Кодексу законів про працю України, що є порушенням частини другої статті 12 та частини четвертої статті 13 Кодексу законів про працю України;
6)   Оплата ОСОБА_1 за роботу у святкові і неробочі дні на ТОВ   "АВТОСОЮЗ" не проведено у подвійному розмірі, що є порушенням частин першої, другої статті 107 Кодексу законів про працю України.
За результатами проведеного інспекційного відвідування ГУ Держпраці видано позивачу припис про усунення виявлених порушень від 20 серпня 2019 року №КВ 1437/57/АВ/П, відповідно до якого на підставі пункту 27 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295, зобов`язано директора позивача ОСОБА_2 усунути виявлені порушення, про що письмово повідомити із долученням відповідних копій документів.
Постановою ГУ   Держпраці про накладення штрафу від 10 вересня 2019 року № КВ1437/57/АВ/МГ/ФС-570, якою на підставі абзацу четвертого частини другої статті 265   Кодексу законів про працю України на ТОВ   "АВТОСОЮЗ" накладено штраф у розмірі 4   548 570,00 грн.
Позивач, вважаючи оскаржувані припис та постанову протиправними, звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з огляду на незаконність інспекційного відвідування та не доведення факту вчинення ТОВ "АВТОСОЮЗ" порушень трудового законодавства щодо дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, припис ГУ Держпраці про усунення виявлених порушень від 20.08.2019 № КВ1437/57/АВ/П та постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 10.09.2019   № КВ1437/57/АВ/МГ/ФС-570 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції було неповно та неналежним чином досліджено докази та обставини справи, що призвело до неправомірного застосування норм права.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №100   та розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №929-р, функції і повноваження Державної інспекції України з питань праці передані правонаступникам Державній службі України з питань праці та її територіальним органам.
Держпраці України у межах повноважень, передбачених законом, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.
Відповідно до пункту 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі по тексту - Положення № 96), Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.
Головне управління Держпраці у Київській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та діє на підставі Положення про таке управління.
Згідно з підпунктом 6 пункту 4 Положення №96 Державна служба України з питань праці здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Таким чином, ГУ Держпраці, як територіальний орган Держпраці України, наділене повноваженнями державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Водночас, зазначені повноваження мають здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як вбачається із направлення на проведення інспекційного відвідування від 06  серпня 2019 року №1437, інспекційне відвідування ТОВ   "АВТОСОЮЗ" здійснено на підставі заяви від 16 липня 2019 року з питання додержання законодавства про працю, не оформлення трудових відносин.
Так, 16 липня 2019 року до ГУ Держпраці звернувся громадянин ОСОБА_3 із заявою, в якій зазначив, що з жовтня 2018 року по 16 травня 2019 року працював у ТОВ   "АВТОСОЮЗ" на посаді майстра-прийомщика і, що за час роботи йому постійно недонараховували заробітну плату, штрафували на гроші, працював понаднормово та у святкові дні, за які не платили, через півроку стажування на роботу так і не оформили, у зв`язку із чим просив провести перевірку на товаристві.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" підставою для здійснення позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом;
Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
З наведених норм Закону вбачається, що ГУ Держпраці мало право проводити позаплановий захід у вигляді інспекційного відвідування ТОВ   "АВТОСОЮЗ" на підставі заяви ОСОБА_3 від 16 липня 2019 року лише за наявності погодження Держпраці України та виключно у межах питань, порушених ОСОБА_3 , тобто щодо ймовірних порушень законодавства про працю у відношенні цієї особи; при цьому відповідач був зобов`язаний пред`явити керівнику чи уповноваженій особі позивача копію погодження Держпраці України на проведення інспекційного відвідування.
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Однак, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено тягар доказування, не надав будь-яких доказів, які б підтверджували наявність погодження Держпраці України на проведення інспекційного відвідування ТОВ   "АВТОСОЮЗ" на підставі заяви ОСОБА_3 від 16 липня 2019 року та доказів пред`явлення такого погодження керівникові або уповноваженій особі позивача.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідач при здійсненні інспекційного відвідування ТОВ   "АВТОСОЮЗ" вийшов за межі наданих повноважень, а саме з`ясовував питання, не окреслені у заяві ОСОБА_3 від 16 липня 2019 року. 
Так, як вбачається із акта інспекційного відвідування, при здійснені перевірки посадовими особами ГУ Держпраці перевірено відповідність трудовому законодавству щоденної та тижневої кількості відпрацьованих годин працівниками на товаристві, проводилось опитування та заповнювались анкети щодо розміру заробітної плати, періодичність її отримання, періоду відпусток, наявність та правильність оформлення наказів по особовому складу, особових карток тощо.
При цьому, будь-яких питань, порушених у заяві ОСОБА_3 від 16 липня 2019   року, в акті інспекційного відвідування не наведено.
Отже, наведене свідчить, що дії ГУ Держпраці із проведення інспекційного відвідування ТОВ   "АВТОСОЮЗ" суперечать вимогам Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", а тому є протиправними, що вірно було встановлено судом першої інстанції.
Відповідно до сталої правової позиції, зокрема викладеної в постановах Верховного Суду від 21   лютого 2018 року у справі № К/9901/1970/17, від 03 квітня 2018   року у справі № К/9901/5514/17, незаконна перевірка не створює правових наслідків.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що акт, складений за результатами проведеного інспекційного відвідування ТОВ   "АВТОСОЮЗ", є доказом, здобутим з порушенням закону та немає юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі рішення, зокрема у формі припису про усунення виявлених порушень та постанови про накладення штрафу уповноваженими особами, також є незаконними.
Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність інших процедурних порушень, допущених відповідачем під час проведення інспекційного відвідування ТОВ   "АВТОСОЮЗ", зокрема, щодо позбавлення можливості надати заперечення на акт відповідно до норм статей 7, 10 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", що призвело до складення припису без урахування зауважень позивача.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в акті інспекційного відвідування та оскаржуваному приписі міститься посилання на Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26   квітня 2017 року №295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", однак, вказана постанова визнана нечинною постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14   травня 2019 року у справі № 826/8917/17.
Також, враховуючи відсутність правових наслідків незаконної перевірки щодо виявлених перевіркою порушень трудового законодавства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне.
Як вірно було встановлено судом першої інстанції, при підсумованому обліку робочого часу ТОВ   "АВТОСОЮЗ" керується розрахунком норми тривалості робочого часу на рік, розрахованої за календарем п`ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями в суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день впродовж робочого тижня та відповідним зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів.
Згідно з частиною шостою статті 69 Господарського кодексу України підприємство самостійно встановлює для своїх працівників додаткові відпустки, скорочений робочий день та інші пільги.
Як вказує позивач, з метою створення сприятливих умов для святкування, а також раціонального використання робочого часу на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 січня 2019 року №7-р "Про перенесення робочих днів у 2019 році" переніс робочі дні для працівників, яким встановлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями у суботу та неділю. Рішення про перенесення робочих днів затверджується наказом директора ТОВ "АВТОСОЮЗ" та, відповідно, змінюється графік роботи та норма тривалості робочого часу у місяцях, в яких запроваджено перенесення робочих днів.
Отже, збільшення норм тривалості робочого часу у травні 2018 року та травні 2019   року було пов`язано з перенесенням робочих днів, а саме:
- 30 квітня 2018 року на 05 травня 2018 року на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018 року №1-р "Про перенесення робочих днів у 2018 році" з метою забезпечення раціонального використання робочого часу і створення сприятливих умов для святкування 1 травня - Дня праці, рекомендовано керівникам підприємств, установ та організацій для працівників, яким установлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями в суботу та неділю, перенести у 2018 році в порядку та на умовах, визначених законодавством, робочі дні з: понеділка 30 квітня на суботу 05 травня.
- 30 квітня 2019 року на 11 травня 2019 року відповідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 січня 2019 року №7-р "Про перенесення робочих днів у 2019 році", з метою забезпечення раціонального використання робочого часу і створення сприятливих умов для святкування у 2019 році 1 травня - Дня праці рекомендовано керівникам підприємств, установ та організацій для працівників, яким установлено п`ятиденний робочий тиждень із двома вихідними днями в суботу та неділю, перенести у 2019 році в порядку та на умовах, визначених законодавством, робочі дні з вівторка 30 квітня на суботу 11 травня.
На підтвердження перенесення робочих днів позивач надав суду копії відповідних наказів: від 11 квітня 2018 року №36 "Про перенесення робочого дня у квітні 2018 року", від 18 квітня 2019 року №43 "Про перенесення робочого дня у квітні 2019 року", від 26   листопада 2018 року №81 "Про перенесення робочих днів у грудні 2018 року".
Відповідно до вказаних наказів визначається зменшення тривалості робочого часу у табелі обліку робочого часу у квітні 2018 року, яка становить 152 години при нормі робочого часу 159 годин та у квітні 2019 року тривалості робочого часу у табелі обліку робочого часу становить 160 годин при нормі робочого часу 167 годин. Тобто, на 7 годин за кожен місяць менше ніж при нормі без перенесення робочих днів. 
Однак, як було встановлено судом першої інстанції та свідчить зміст акта інспекційного відвідування, дані табелів обліку робочого часу у квітні 2018 року та квітні 2019 року не враховані посадовими особами ГУ Держпраці.
Також, з матеріалів справи вбачається, що у грудні 2018 року мало місце перенесення робочих днів з 24   грудня 2018 року на 22 грудня 2018 року та з 31 грудня 2018 року на 29   грудня 2018 року на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018   року №1-р "Про перенесення робочих днів у 2018 році" з метою забезпечення раціонального використання робочого часу і створення сприятливих умов для святкування 25   грудня - Різдва Христового та у 2019 році 1 січня - Нового року рекомендовано керівникам підприємств, установ та організацій для працівників, яким установлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями в суботу та неділю, перенести у 2018   році в порядку та на умовах, визначених законодавством, робочі дні з: понеділка 24   грудня на суботу 22 грудня; понеділка 31 грудня на суботу 29 грудня. При перенесенні робочих днів у програмі бухгалтерського обліку стався технічний збій, що привело до збільшення норм тривалості робочого часу на 1 годину у табелі використання робочого часу.
Позивач звертає увагу на відсутність перевищення норм тривалості робочого часу працівників, що підтверджується звітами системи електронного обліку робочого часу ("Золоті ворота") за допомогою якої здійснюється щоденна реєстрація співробітників та ведеться облік робочого часу. Відповідно до звітів (електронного обліку робочого часу) від 22 грудня 2018 року та 11 травня 2019 року робочі дні працівників ТОВ "АВТОСОЮЗ" становили до 7 годин, що відповідає нормам тривалості робочого часу.
Форма табелю обліку використання робочого часу затверджена наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року №489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці" (далі по тексту - Наказ №489).
Згідно примітки до Типової форми №П-5, затвердженої Наказом №489 встановлено, що на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) розрахунок підсумованого фонду робочого часу за місяць, по кожному працівнику. При цьому фонд робочого часу не повинен перевищувати нормальної його тривалості.
Відповідно до пункту 2 примітки до типової форми "Табелю обліку використання робочого часу" передбачено, що дана форма носить рекомендаційний характер і складається із мінімальної кількості показників, необхідних для заповнення форм державних статистичних спостережень. При необхідності форма може бути доповнена іншими показниками, необхідними для обліку на підприємстві.
Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що затверджена Наказом № 489 форма "Табелю обліку використання робочого часу" носить рекомендаційний характер.
Крім того, у листі Державної служби статистики України від 12 січня 2012 року №9/4-10/9 "Щодо заповнення табеля обліку використання робочого часу" роз`яснено, що типова форма №П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці. На практиці табель використовується також для інших цілей, тому підприємство при необхідності має право застосовувати й іншу форму табеля, але при цьому обов`язковим для респондентів є наявність первинного обліку показників щодо використання робочого часу, явок та неявок працівників, які визначено формами державних статистичних спостережень з праці.
У свою чергу, позивач зазначає, що оплата праці працівників ТОВ "АВТОСОЮЗ" ведеться за системою посадових окладів, за якою погодинний облік не впливає на розмір оплати праці, а тому табель обліку використання робочого часу є носієм інформації лише про явку та неявку працівників.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до абзацу четвертого частини другої статті 265   Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Таким чином, для застосування санкції у вигляді штрафу має значення встановлення обставин фактичної виплати працівникові належного йому заробітку в розмірі, що є нижчим від мінімально встановлених гарантій оплати праці.
У свою чергу, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів, що ТОВ   "АВТОСОЮЗ" не дотримується мінімальних державних гарантій в оплаті праці.
Щодо висновків акта інспекційного відвідування про порушення частини першої статті 50 Кодексу законів про працю України в частині нормальної тривалості робочого часу працівників не більше 40 годин на тиждень, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен, хто працює, має також право на відпочинок. Це право забезпечене наданням днів щотижневого відпочинку, а також встановленням норм тривалості робочого часу. Питання тривалості, складу, режиму і порядку обліку робочого часу регулюються Кодексом законів про працю України. Робочим часом вважається встановлений законом або на його підставі угодою сторін час, протягом якого працівники згідно з правилами внутрішнього трудового розпорядку повинні виконувати за трудовим договором свої трудові обов`язки.
Згідно з пунктом 1 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998   року №59   (далі по тексту - Інструкція), службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства. Строк відрядження обчислюється в календарних днях і включає як час перебування працівника в місці відрядження, так і час його перебування в дорозі.
Відповідно до пункту 1 розділу II вказаної Інструкції направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства і оформляється із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник, строку й мети відрядження.
Наявні у справі докази підтверджують, що відповідно до наказу від 19 грудня 2018   року № 87 "Про відрядження ОСОБА_1 " та посвідчення про відрядження фахівець з продажу автомобілів ТОВ   "АВТОСОЮЗ" ОСОБА_1 у період з 20 грудня по 23 грудня 2018 року перебував у відрядженні.
Дні, коли фахівець з продажу автомобілів ОСОБА_1 перебував у відрядженні, зазначені у табелі обліку використання робочого часу за грудень 2018 року окремою позначкою "ВД", що не враховано ГУ Держпраці під час інспекційного відвідування. 
Згідно з пунктом 8 розділу І Інструкції на працівника, який перебуває у відрядженні, поширюється режим робочого часу того підприємства, до якого він відряджений. Замість днів відпочинку, не використаних за час відрядження, інші дні відпочинку після повернення з відрядження не надаються.
Виходячи зі змісту наведених норм Інструкції та враховуючи роз`яснення Мінсоцполітики від 19 червня 2008 року №154/13/116-08, дні 22 та 23 грудня 2018 року вважаються днями повернення із відрядження фахівця з продажу автомобілів ОСОБА_1 , що підтверджується проїзним документом, який додається, та датою прибуття. Режим роботи підрозділів підприємства, на якому перебував у відрядженні ОСОБА_1 становить п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями в суботу та неділю, а отже працівник фактично не міг здійснювати своїх посадових обов`язків. 
Крім того, у наказі від 19 грудня 2018 року № 87 "Про відрядження ОСОБА_1 " не вказано, що працівник направляється у відрядження спеціально для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні. Таким чином, дні 22 та 23 грудня 2018   року не вважаються робочими днями фахівця з продажу автомобілів ОСОБА_1 .
При цьому, доказів, які б підтверджували, що фахівець з продажу автомобілів ТОВ   "АВТОСОЮЗ" ОСОБА_1 працював більше 40 годин на тиждень, відповідачем не надано.
В акті інспекційного відвідування також зазначено, що фахівцю з продажу автомобілів ОСОБА_1 робота у вихідний день не компенсована за згодою сторін іншим днем відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі, що є порушенням частини першої статті 72 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до статті 72 Кодексу законів про працю України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.
Як встановлено вище, ОСОБА_1 у період з 20 грудня по 23 грудня 2018 року перебував у відрядженні та не працював у вихідні дні, а тому 23 грудня 2018 року є не робочим днем для вказаного працівника, що виключає виплату компенсації за роботу у вихідний день.
Відповідно до пункту 11 розділу І Інструкції якщо наказом про відрядження передбачено повернення працівника з відрядження у вихідний день, то працівникові може надаватися інший день відпочинку відповідно до законодавства у сфері регулювання трудових відносин.
Колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 після відрядження надано за згодою сторін інший день відпочинку - 27 грудня 2018 року, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу за грудень 2018 року.
В акті інспекційного відвідування також зафіксовано, що оплата за роботу у вихідний день ОСОБА_1 не обчислювалася за правилами статті 107 Кодексу законів про працю України, однак, як доведено вище, ОСОБА_1 знаходився у відрядженні та 23 грудня 2018 року вважався днем повернення його із відрядження, а тому фактично не здійснював своїх посадових обов`язків та не виконував роботу 23 грудня 2018 року.
При цьому, оскільки дні відбуття або повернення із відрядження, які збігаються з вихідними, святковими або неробочими днями, не вважаються такими, у які працівник спеціально відряджений для роботи, компенсація за роботу у ці дні не здійснюється.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки акта інспекційного відвідування про порушення ТОВ "АВТОСОЮЗ" вимог частини третьої статті 106, частини першої статті 50, частин першої, другої статті 72, частини четвертої статті 73, частин першої та другої статті 107   Кодексу законів про працю України є помилковими та не підтверджуються документально.
Таким чином, з огляду на незаконність інспекційного відвідування та не доведення факту вчинення ТОВ "АВТОСОЮЗ" порушень трудового законодавства щодо дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, колегія суддів дійшла висновку, що припис ГУ Держпраці про усунення виявлених порушень від 20 серпня 2019 року №КВ1437/57/АВ/П та постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 10   вересня 2019   року №КВ1437/57/АВ/МГ/ФС-570 є протиправними та підлягають скасуванню, що вірно встановлено судом першої інстанції.
При цьому, інші аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2019 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                                                  Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                                                              Кузьменко В.В.

                                                                                                                                                     Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 09.06.2020.