Ухвала
 
15 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 202/1650/19
провадження № 61-5559ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2019 року Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення.
 
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року позов Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість із оплати послуг водопостачання та водовідведення за період з 01 грудня 2015 року до 31 липня 2018 року в розмірі 13 329 грн 67 коп.
У іншій частині вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 січня 2020 року справу призначено до розгляду в апеляційному суді на 24 лютого 2020 року.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року знято з апеляційного розгляду цю справу, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року закрито, апеляційну скаргу повернуто ОСОБА_1 
 
20 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону, оскільки вона узагальнено посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, однак не зазначає щодо якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
 
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження. 
 
Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 08 травня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             Ю. В. Черняк