ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2432/19                                                             Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 червня 2020 року                                                                                   м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Мельничука В.П., Собківа Я.М.,
секретаря                                                  Суркової Д.О.,
за участю представників сторін:
від позивача - не прибув,
від відповідача - Грянов Г.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮКА-Агроснабінвест» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:
У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮКА-Агроснабінвест» (далі - позивач, ТОВ «ЮКА-Агроснабінвест») звернулось у суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення. 
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що під час проведення перевірки контролюючому органу надано належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують реальне виконання договірних відносин між позивачем та його контрагентами, а тому висновки про нереальність господарських операцій є необґрунтованими.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, Головне управління Державної податкової служби у Київській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про ненадання належної правової оцінки тому факту, що відсутні будь-які документи на підтвердження виробництва товара саме постачальником позивача, а також на підтвердження якості поставленого товара. До того ж, у провадженні П`ятого Слідчого відділа РКП СУФР ГУ ДФС в м. Києві перебуває кримінальне провадження по факту ухилення від сплати податків службовими особами контрагента позивача. Крім того, під час проведення перевірки було встановлено, що виконання  договора, укладеного позивачем із Фермерським господарством «Бізнес Агро Холдинг» є неможливим, оскільки останнє не володіє достатніми трудовими та матеріальними ресурсами, що свідчить про відсутність необхідних умов для здійснення господарської діяльності та те, що господарські взаємовідносини носять характер «безтоварних», створених без мети настання правових наслідків.
Ухвалою апеляційного суду від 30 березня 2020 року замінено відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Київській області.
У межах встановленого судом строку позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ «ЮКА-Агроснабінвест» наголошує, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. Також позивач акцентує увагу на тому, що судом першої інстанції досліджено всі первинні документи та встановлено дотримання платником податків спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також реальне виконання сторонами укладеного правочину. У зв`язку з викладеним, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що наказом начальника ГУ ДФС у Київській області від 09 січня 2019 року №42 призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Бізнес Агро Холдинг» та ТОВ «Генетик-Інвест» за період з 01 липня 2018 року по 31 липня 2018 року.
За результатами проведеної перевірки 01 лютого 2019 року контролюючим органом складено акт перевірки, у висновку якого зазначено про порушення позивачем пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 314600 грн., в тому числі: за липень 2018 року на суму 314600 грн.
За наслідками перевірки відповідачем 22 лютого 2019 року винесено податкове повідомлення - рішення форми «Р» №0002511411, згідно з яким ТОВ «ЮКА-Агроснабінвест» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 393250,00 грн., в тому числі 314600,00 грн. - за основним платежем та 78650,00 грн. - за штрафними санкціями.
Уважаючи податкове повідомлення - рішення необґрунтованим, платник податків звернувся з відповідним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, дослідивши рух активів, наявність господарської мети при вчиненні позивачем угод з вищезазначеними контрагентами, дійшов висновку, що усі наявні у матеріалах справи документи дають змогу визначити, який саме товар поставлявся, за якою ціною, між якими контрагентами та надано належні докази використання товару у власній господарській діяльності позивача та його обліку. Інформація про ознаки фіктивної діяльності контрагента (як-то: податковий стан платника податків, відсутність необхідних та достатніх матеріально-технічних ресурсів та персоналу тощо), одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації. Тим часом, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).
Згідно підпункту 14.1.181  пункта 14.1  статті 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.
Відповідно до підпункта «а» пункта 185.1  статті 185 ПК України  об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодекса, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Приписи пунктів 198.1, 198.3 статті 198 ПК України  визначають, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послу.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом  201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Оцінюючи висновки податкового органу про заниження позивачем грошових зобов`язань по податку на додану вартість, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Як зазначено в акті перевірки, в ході аналіза податкової інформації та матеріалів по контрагенту - постачальнику позивача ФГ «Бізнес Агро Холдинг» встановлено, що:
1)          право довгострокового користування або оренди земельних ділянок взято на облік 17 грудня 2018 року;
2)          у липні 2018 року у господарстві працювало 3 особи, всі жінки, станом на липень - вересень 2018 рік господарство не залучало за цивільно-правовими договорами працівників та не мало взаємовідносин з фізичними особами - підприємцями;
3)          станом на початок 2018 року відсутні запаси та основні засоби;
4)          не придбавало послуги по обробці ґрунту, збиранню урожаю;
5)          директор/головний бухгалтер є директором/засновником/головним бухгалтером ще 4 підприємств, два з яких з явними ознаками фіктивності (не звітують та відсутні за місцезнаходженням).
Слід наголосити, що будь-яких зауважень до первинних документів, якими оформлено господарські взаємовідносини між позивачем та його контрагентом, у податкового органу відсутні.
Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваного індивідуального акта, суд першої інстанції встановив таке.
02 липня 2018 року між позивачем (покупцем) та ФГ «Бізнес Агро Холдинг» (постачальник) укладено договір поставки №18.
Згідно з пунктами 1.1 та 1.2 Договора, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується прийняти та оплатити товар. Під товаром у цьому Договорі розуміється: сільськогосподарська культура (згідно специфікації), країна походження - Україна, врожай 2017 року, здорового товарного виду, без живих комах зернових шкідників, без плісняви, скритої зараженості і нерадіоактивна.
Згідно з пунктом 1.3 Договора, постачальник гарантує, що товар, який проданий за цим Договором, є продукцією його власного виробництва. Постачальник гарантує, що якість товару підтверджується сертифікатами згідно чинного законодавства України. Постачальник бере на себе зобов`язання перевірити законність формування податкового кредиту виробників/постачальників товару по операціям, що безпосередньо пов`язані з виконанням цього Договору, а також гарантує законність формування свого податкового кредиту. Постачальник гарантує, що він, а також виробники/постачальники товару володіють податковою правосуб`єктністю, не належать до «податкових ям», що його податкова адреса, а також адреса виробників/постачальників товару не належать до «адрес масової реєстрації платників податків». Постачальник гарантує, що проти його посадових осіб, а також проти посадових осіб виробників/постачальників товару не порушено кримінальних проваджень по злочинам, передбаченим ст. 205 (фіктивне підприємництво), ст. 212 (ухилення від сплати податків) Кримінального кодексу України або аналогічних статей за законодавством відповідних країн, якщо виробники/постачальники є нерезидентами. Сторони дійшли згоди, що недодержання умов, викладених у цьому пункті, буде вважатися грубим порушенням умов Договору.
Відповідно до пункта 1.6 Договора, умови та строки поставки товара обумовлюються сторонами в специфікації.
Специфікацією № 1 від 02 липня 2018 року сторони погодили товар, ціну, обсяг та період поставки партії: назва товару соя в кількості 37,2 тони ціною 10833,33 грн. без ПДВ, сума з ПДВ 483599,86 грн.; у т.ч. ПДВ 80599,98 грн. Період поставки товара 02 липня 2018 року; базові умови та адреса поставки ЕХW склад продавця (с. Вишів Малинський район Житомирська область).
Специфікацією № 2 від 06 липня 2018 року сторони погодили товар, ціну, обсяг та період поставки партії: назва товару соя в кількості 48,3 тони ціною 10833,33 грн. без ПДВ, сума з ПДВ 627899,81 грн.; у т.ч. ПДВ 104649,97 грн. Період поставки товара 06 липня 2018 року; базові умови та адреса поставки ЕХW склад продавця (с. Вишів Малинський район Житомирська область).
Специфікацією № 3 від 16 липня 2018 року сторони погодили товар, ціну, обсяг та період поставки партії: назва товару соя в кількості 32,7 тони ціною 10833,33 грн. без ПДВ, сума з ПДВ 425099,87 грн.; у т.ч. ПДВ 70849,98 грн. Період поставки товара 16 липня 2018 року; базові умови та адреса поставки ЕХW склад продавця (с. Вишів Малинський район Житомирська область).
Специфікацією № 4 від 19 липня 2018 року сторони погодили товар, ціну, обсяг та період поставки партії: назва товару соя в кількості 27,00 тон ціною 10833,33 грн. без ПДВ, сума з ПДВ 350999,89 грн.; у т.ч. ПДВ 58499,98 грн. Період поставки товара 19 липня 2018 року; базові умови та адреса поставки ЕХW склад продавця (с. Вишів Малинський район Житомирська область).
Постачання товара у вигляді сої, 2017 року урожаю, загальною кількістю 145,2 тон за Договором підтверджується видатковими накладними, а оплата - платіжними дорученнями, копії яких містяться у матеріалах справи та були предметом дослідження під час проведення перевірки.
Транспортування товара здійснювалося Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛДВС-Транс» на підставі договора про надання послуг №2 від 02 березня 2015 року.
На підтвердження реальної можливості виконання зазначеного договора ТОВ «ЛДВС-Транс» позивачем надано копії договорів найму (оренди) транспортних засобів. Згідно з цими договорами ТОВ «ЛДВС-Транс» взяло у фізичних осіб в оренду фантажні транспорті засоби, які і були використані під час перевезення сої, придбаної позивачем у ФГ «Бізнес Агро Холдинг».
З метою підтвердження економічної доцільності в укладенні договора з ФГ «Бізнес Агро Холдинг» позивачем надано копії актів, згідно яких придбана соя була перероблена в олію та макуху.
У подальшому зазначена макуха була продана позивачем ТОВ «Генетік-Інвест». Реальність відповідних договірних відносин та отримання позивачем грошових коштів за поставлений товар підтверджено під час проведення перевірки відповідачем.
На виконання положень Податкового кодексу України за результатами виконання договірних відносин ФГ «Бізнес Агро Холдинг» за правилами першої події виписала позивачу податкові накладні, які зареєструвало у Єдиному реєстрі податкових накладних.
З урахуванням встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для визнання безтоварними господарських операцій позивача з ФГ «Бізнес Агро Холдинг» немає. При цьому, суд наголосив на тому, що контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень не доведено, що господарські операції є фіктивними або безтоварними, не доведено недобросовісності позивача та його контрагента, що, на переконання суду, свідчить про відсутність перешкод для формування даних податкового обліку за наслідками відносин зі згаданим вище суб`єктом господарювання.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України  господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Приписи частини 1 статті 208 Господарського кодексу України  визначають, що якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.
Враховуючи положення зазначених вище норм Господарського кодексу України, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити той факт, що для визнання правочину таким, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, необхідно встановити факт наявності у контрагентів або контрагента такої мети. Водночас, доказів на підтвердження даних обставин відповідачем не надано.
Надаючи оцінку реальності вчинення господарських операцій, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  від 16 липня 1999 року №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.
Приписи статті 9 вказаного Закону  визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Окрім того, згідно пункта 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88,  первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, судова колегія вважає, що останні містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам. Поряд з цим, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства.
Твердження апелянта про те, що ФГ «Бізнес Агро Холдинг» не має необхідних ресурсів для виконання зобов`язань перед позивачем за вказаним договором, судовою колегією оцінюється критично, оскільки документами, на які посилається відповідач, а саме: звітом з ЄСВ за липень 2018 року, податковим розрахунком (1ДФ) за 3 квартал 2018 року, наведене не підтверджується. Як зазначає відповідач, контрагент позивача не міг здійснювати діяльність по вирощуванню сої у 2017 році, а тому об`єкт договора, укладеного з позивачем, відсутній. Тим часом, на підтвердження відсутності трудових ресурсів у контрагента позивача, податковий орган надає звіт та податковий розрахунок за 2018 рік, тобто наступний рік, в якому було зібрано врожай сої, що виступав предметом договора.
Також в акті перевірки зазначено, що директор/головний бухгалтер контрагента позивача одночасно є директором/засновником/головним бухгалтером ще 4 підприємств, 2 з яких мають ознаки фіктивності. Однак, така інформаціє не є належним та допустимим доказом протиправності формування позивачем податкового кредиту на підставі належним чином складених та зареєстрованих податкових накладних, за результатами реального виконання договірних відносин. 
Як вже було зазначено вище, згідно статті 1 Закону №996-ХІV   первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з посиланням місцевого суду на те, що приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування позивачем податкового кредиту від добросовісності платника податку, з яким суб`єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. Тобто, невиконання такими особами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.
Наведені висновки повністю узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 22 січня 2009 року у справі «Булвес проти Болгарії», яке наголошує на принципі персональної відповідальності платника та неможливості втручання у право власності особи, яка, попри можливе порушення своїм контрагентом податкового законодавства, є належним отримувачем поставлених товарів чи послуг.
Подібну позицію займав і Верховний Суд України, який у постанові від 11 грудня 2007 року у справі № 21-1376во06, зазначив, що «у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника податку на додану вартість права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені  законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту».
Не спростовує реального виконання укладеного договора і те, що договора оренди або довгострокового користування земельними ділянками оформлені контрагентом позивача лише наприкінці 2018 року, оскільки наведене свідчить виключно про неналежне оформлення контрагентом права користування землею.
З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання безтоварною господарської операції позивача зі згаданим контрагентом.
Колегія суддів уважає за необхідне також зазначити наступне.
Як убачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, на момент виписування податкових накладних позивачу його контрагент був зареєстрований у встановленому  законом  порядку як суб`єкт підприємницької діяльності, а також платником податку на додану вартість, а факт реальності господарської операції, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами. До того ж, за результатами виконання договора контрагент позивача визначив собі податкові зобов`язання з податку на додану вартість. Даних про те, що зазначені зобов`язання анульовані, податковим органом не надано. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що правових підстав для винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення у відповідача не було.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно пункта 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 33, 34, 242-244, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 В.П. Мельничук

                                                                                          Я.М. Собків

(Повний текст постанови складений 10 червня 2020 року.)