П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5982/19	

Категорія: 111010000          Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 11.12.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           - Бітова А.І.
суддів                     - Лук`янчук О.В.
- Ступакової І.Г.
при секретарі           - Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - ГУ ДФС в Івано-Франківській області) про:
-          визнання протиправною та скасування Вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-58568-52 від 06 листопада 2018 року в сумі 23 785,08 гривень;
-          зобов`язання ГУ ДФС в Івано-Франківській області зняти ОСОБА_1 з обліку платників податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання" від 10 липня 2010 року №2390 в первинній редакції п.п.2, 4 Перехідних положень зазначено, що:
"Процес включення до Єдиного державного реєстру (далі - ЄДР) відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців(далі - ФОП), оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого п.2 цього розділу строку вважаються недійсними".
09 серпня 2019 року ГУ ДФС в Івано-Франківській області було винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-58568-52, відповідно до якої позивач повинен сплатити до бюджету недоїмку з Єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ) у сумі 23 785,08 гривень. Вказана недоїмка виникла станом на 31 липня 2019 року.
ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не здійснював заміну Свідоцтва про державну реєстрацію СПД - фізичної особи на Свідоцтво про державну реєстрацію ФОП, не подавав реєстраційну картку до органів державної реєстрації на підтвердження своєї підприємницької діяльності, а тому не є ФОП та не є платником ЄСВ в розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а тому відповідачем безпідставно нараховано борг по сплаті єдиного соціального внеску в розмірі 23 785,08 грн.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що заборгованість виникла у зв`язку з несплатою позивачем сум єдиного внеску за 2017 рік, 2018 рік та І квартал 2019 року, в тому числі: за 2017 рік (704 грн. * 12 місяців = 8 448 грн.), за 2018 рік (819,06 грн. * 12 місяці = 9 828,72 грн.), за І-ІІ квартал 2019 року (918,06 * 6 місяців = 5 508,36 грн.)
Крім того, дані про зняття з обліку ФОП як платника податків та як платника єдиного внеску передаються контролюючим органом до Єдиного державного реєстру (далі - ЄДР) та оприлюднюються на порталі електронних сервісів ЄДР.
Отже, після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності, та зобов`язана забезпечити остаточні розрахунки з податків та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від провадження підприємницької діяльності.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-58568-52 від 06 листопада 2018 року ГУ ДФС в Івано-Франківській області про сплату ОСОБА_1 боргу в сумі 23 785,08 грн.
У задоволенні вимоги про зобов`язання ГУ ДФС в Івано-Франківській області зняти ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 з обліку платників податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - відмовлено.
Стягнено з ГУ ДФС в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 суми судового збору за подання адміністративного позову (за задоволену позовну вимогу) за квитанцією №21 від 09 жовтня 2019 року у сумі 768,40 грн.
В апеляційній скарзі ГУ ДФС в Івано-Франківській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. 
Апеляційну скарги обґрунтовано тим, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи не припиняє її зобов`язань, що виникли під час проходження підприємницької діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань, застосування санкцій за їх невиконання.
У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова. Судова колегія, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДФС в Івано-Франківській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
З 29 жовтня 1997 року позивач знаходився на обліку у Коломийській ДПІ Коломийського управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області (м. Коломия).
09 серпня 2019 року ГУ ДФС в Івано-Франківській області сформовано вимогу №Ф-58568-52 про сплату боргу (недоїмки), згідно якої станом на 31 липня 2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені ОСОБА_1 становила 23 785,08 грн.
Вимога №Ф-58568-52 від 09 серпня 2019 року направлена на поштову позивача за рекомендованим листом 25 вересня 2019 року відповідно поштового відправлення за трек-номером Коломия-3 №7820321320336.
Відправлення за №7820321320336 (вимога №Ф-58568-52 від 09 серпня 2019 року) отримано особисто ОСОБА_1 30 вересня 2019 року.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ДФС в Івано-Франківській області не доведено наявність у позивача обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску, а відтак, винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) у сумі 23 785,08 грн. підлягає скасуванню. 
Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, п.2 ч.1 ст. 1, п.4 ч.1 ст. 4, п.3 ч.1 ст. 7, ч.5 ст. 8, абз.3 ч.8 ст. 9, ч.4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", п.1, абз.2 п.2, п.3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року №449, які регулюють спірні правовідносини.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI (далі - Закон України №2464-VI).
До вказаного Закону України №2464-VI Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для ФОП (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.
Згідно п.2 ч.1 ст. 1 Закону України №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 ч.1 ст. 4 Закону України №2464-VI платниками єдиного внеску, є ФОП, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.п.4 (крім ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 ч.1 ст. 7 Закону).
Пунктом 3 ч.1 ст. 7 Закону України №2464-VI встановлено, що для платників, зазначених у п.4 ч.1 ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно з положеннями ч.5 ст. 8 Закону України №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно до абз.3 ч.8 ст. 9 Закону (в редакції, яка діяла до 31 грудня 2017 року) платники єдиного внеску, зазначені у п.4 ч.1 ст. 4 Закону України №2464-VI, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій " №2148-VIII внесено зміни до Закону України №2464-VI, яка 01 січня 2018 року, вищевказана стаття передбачає, що платники єдиного внеску, зазначені у п.п.4, 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до ч.4 ст. 25 Закону України №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року №449 (у редакції Наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953 (далі - Інструкція №449).
Згідно п.1 розділу VI Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
Абзацом 2 п.2 розділу VI Інструкції №449 встановлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Відповідно абз.3 п.3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.
У випадках, передбачених абз.3 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається), зокрема, платникам, зазначеним у пп.пп.3, 4, 6 п.1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень (п.3 розділу VI Інструкції № 449).
Тобто, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом України №2464-VI.
Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відносини щодо адміністрування ЄСВ при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу ФОП Законом України №2464-VI не врегульовано.
Необхідними умовами для сплати особою ЄСВ на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. 
Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Так, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи вищевикладені норми діючого законодавства судова колегія зазначає, що особи, які зареєстровані як ФОП, що фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність, та не отримують доходи - законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки судова колегія вважає за необхідне зазначити, що особа, яка зареєстрована як ФОП, проте не веде господарську діяльність та не отримує доходи, зобов`язана сплачувати ЄСВ не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. 
Разом з тим, якщо особа, крім реєстрації як ФОП, ще є найманим працівником, така особа є застрахованою, а тому ЄСВ за неї сплачується роботодавцем.
Таким чином, особи зареєстровані як ФОП та одночасно, які перебувають у трудових відносинах, фактично спричиняє подвійну сплату ЄСВ, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Інше тлумачення норм Закону України №2464-VI щодо необхідності сплати ЄСВ особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як ФОП (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Так, з матеріалів справи, а саме з виписки ПФ України за формою ОК-5 (а.с.79-81) вбачається, що з 1999 року по 2019 року, перебуваючи у трудових відносинах страхувальниками за позивача сплачувались за нього ЄСВ відповідно до чинного законодавства.
Таким чином, у розумінні Закону №2464-VI, позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у спірний період регулярно нараховувався та сплачувався роботодавцем, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем окремо.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19.
Судова колегія, враховуючи вищевикладене, доходить висновку, що визначена в оскаржуваних вимогах ГУ ДФС в Івано-Франківській області сума ЄСВ є подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача.
Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що 29 жовтня 1997 року Коломийською міською радою позивача зареєстровано ФОП та взято на обліку у Коломийській ДПІ, Коломийського управління ГУ ДФС України в Івано-Франківській області відповідно картки реєстраційних даних, що була надана відповідачем.
В адміністративному позові ОСОБА_1 зазначив, що, оскільки, він не здійснював ніякої підприємницької діяльності, то протягом одного місяця з моменту реєстрації припинив свою діяльність, шляхом подання заяви до виконкому Коломийської міської ради Івано-франківської області та здачі оригіналу Свідоцтва про державну реєстрацію СПД.
Державна податкова інспекція в місті Коломия була сповіщена про припинення підприємницької діяльності ще у 1997 році.
Проте, у картці реєстраційних даних не міститься жодної відмітки про припинення позивачем підприємницької діяльності.
ФОП позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою відповідно до ч.8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".
В матеріалах справи наявний Витяг з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №24198824 від 04 січня 2019 року, виготовлений КП "Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради", який підтверджує відсутність в ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань записів про ОСОБА_1 .
За результатами безкоштовного пошуку відомостей у ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань за запитами НОМЕР_1 (ІПН позивача) та за ПІБ позивача, жодної інформації не знайдено.
За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ГУ ДФС в Івано-Франківській області не доведено наявність у позивача обов`язку щодо сплати ЄСВ, а відтак, винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) у сумі 23 785,08 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 березня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.