Справа № 441/1423/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/4150/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М. 
Категорія: 29

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 квітня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Курій Н.М.,
суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,
за секретаря - Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Гаталяка Макара Ярославовича на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 29 листопада 2019 року, постановлену в складі головуючої судді Яворської Н.І.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 09.08.2019 року звернулася до суду із позовом до ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест», у якому просила заборонити ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест» звертати стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження у договорі іпотеки, укладеного 22 серпня 2007 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 
27.11.2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гаталяк М.Я. подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на іпотечне майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Заява обґрунтована тим, що 17.05.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено інформацію про нового іпотекодержателя за договором іпотеки №3732 від 22.08.2007 і ним є ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест» на підставі того, що 03.10.2019 Городоцький районний суд Львівської області постановив ухвалу у справі №441/1219/19 про заміну ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» у договірних зобов`язаннях з ОСОБА_3 і згідно з цією ухвалою право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» переходить до ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест», у зв`язку з чим існує загроза відчуження належного ОСОБА_1 будинку на підставі іпотечного застереження, зробленого у договорі іпотеки №3732 від 22.08.2007 року. 
Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 29 листопада 2019 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гаталяка Макара Ярославовича про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 29 листопада 2019 року оскарживпредставник ОСОБА_1 - Гаталяк М.Я .
В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду є незаконною. Відмовляючи в задоволенні заяви, суд виходив з того, що накладення арешту на будинок є тотожним до позовної вимоги про заборону звертати стягнення на предмет іпотеки, але при цьому суд не вказав чи вирішується спір по суті. Апелянт стверджує, що відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України забороняється вживати заходів забезпечення позову, тотожних позовним вимогам, лише на стадії вирішення спору по суті, а оскільки справа призначена до розгляду у підготовчому судовому засіданні, то і обраний спосіб забезпечення позову може бути тотожним позовним вимогам. Посилається на те, що таку ж помилку допустив суд і при розгляді заяви від 07 листопада 2019 року, постановивши 15 листопада 2019 року ухвалу про відмову у забезпеченні позову. Вважає, що обидва рішення суду є незаконними, що може спричинити порушення прав позивача та перешкодити реалізації завдань цивільного судочинства.
Просить ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 29 листопада 2019 року скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову.
В судове засідання, призначене на 11 год. 00 хв. 04 березня 2020 року учасники справи, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду заяви про забезпечення позову), позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Із змісту позовних вимог встановлено, що ОСОБА_1 09.08.2019 року звернулась із позовом до ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест» та просила заборонити звертати стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження у договорі іпотеки, укладеного 22.08.2007 року між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» і ОСОБА_3 . 
В позові ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і згідно із заповітом його спадкоємцями є дві його доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Позивач зазначила в позові, що спадщину вона прийняла, оскільки подала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
27.11.2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гаталяк М.Я. подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на іпотечне майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відмовляючи у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гаталяка Макара Ярославовича про забезпечення позову, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення заяви, з огляду на те, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить представник позивача, по суті є тотожними із позовними вимогами.
Суд апеляційної інстанції погоджується з цим висновком суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на іпотечне майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки, в силу вимог ч. 10 ст. 150 ЦПК України, такі заходи забезпечення позову не можуть бути задоволені судом.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України забороняється вживати заходів забезпечення позову, тотожних позовним вимогам, лише на стадії вирішення спору по суті, а оскільки справа призначена до розгляду у підготовчому судовому засіданні, то і обраний спосіб забезпечення позову може бути тотожним позовним вимогам, не заслуговують на увагу та наведених вище висновків суду не спростовують.
Апеляційна скарга не містить доводів про порушення норм процесуального та матеріального права, які є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відповідно до ст. 376 ЦК України.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що постановивши 15 листопада 2019 року ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції відмовив в забезпеченні позову з цієї ж підстави, а тому обидва рішення суду є незаконними, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки ухвала суду від 15 листопада 2019 року не є предметом апеляційного оскарження і сам апелянт просить скасувати лише ухвалу від 29 листопада 2019 року.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегією суддів взято також до уваги, що розгляд даної справи завершено у суді першої інстанції шляхом ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, що не позбавляє скаржника можливості подати заяву про забезпечення позову в суді апеляційної інстанції у випадку оскарження рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.
Керуючись п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Гаталяка Макара Ярославовича залишити без задоволення.
Ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 29 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку не оскаржується.
Повний текст постанови складено 28 квітня 2020 року.

Головуючий                                                                            Курій Н.М.

Судді:                                                                                     Ванівський О.М.

                                                                       Мельничук О.Я.