ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
і м е н е м   У к р а ї н и

10 березня 2020 року м. Херсон
справа № 648/1263/19
провадження №22-ц/819/400/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В., 
суддів: Пузанової Л.В., 
Чорної Т.Г., 
секретар Павловська Ю.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» ВУСО» на рішення  Білозерського районного суду  Херсонської області   у складі судді  Строілова С.О.    від 25 листопада 2019 року в  справі за позовом  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої  ОСОБА_2  до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» ВУСО», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, 
встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. 
Позов мотивовано тим, що 22 квітня 2016 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) загинув пасажир автомобіля «DAEWOO LANOS», номерний знак « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 , батько малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2016 року, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 14 листопада 2016 року, водія автомобіля DAEWOO LANOS» номерний знак « НОМЕР_2 », ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована у ПрАТ СК «ВУСО» за полісом №АЕ/5683583.
Зазначає, що відповідно до пунктів 27.2, 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дочка потерпілого -  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має право на отримання страхового відшкодування.
Вказує, що вона як законний представник малолітньої, 17.05.2017 звернулась з заявою до страховика, в якій просила здійснити виплату їй страхового відшкодування.
З отриманих копій матеріалів страхової справи, їй стало відомо, що страховою компанією було виплачено страхове відшкодування матері потерпілого - ОСОБА_3 .. 
26.02.2019 року нею повторно було направлено заяву з вимогою про виплату страхового відшкодування, однак, станом до теперішнього часу страхове відшкодування виплачено не було.
Зазначає, що страхове відшкодування становить 49608 грн та моральна шкода 16536 грн.
Вважає, що малолітня ОСОБА_2 за законом має право на виплату половини страхового відшкодування. 
Посилаючись на вище викладене, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просила суд стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь малолітньої ОСОБА_2 страхове відшкодування у зв`язку зі смертю батька, ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 24804 грн; стягнути ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 8268 грн. 
Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 29 серпня 2019 року залучено ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору /а.с.80/. 
      Рішенням Білозерського   районного  суду Херсонської області від 25 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа - ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди задоволено. Суд ухвалив: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування шкоди заподіяної смертю її батька ОСОБА_4 у розмірі 24804 грн; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду заподіяну смертю її батька ОСОБА_4 у розмірі 8268 грн; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь держави судовий збір в сумі 768 грн 40 коп.. 
  В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» ВУСО» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення, просить скасувати рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 25 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
  Апеляційна скарга  мотивована тим, що спірні відносини регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№1961-IV). Суд помилково тлумачить норми матеріального права, вважаючи, шо повна виплата страхового відшкодування іншій особі, не позбавляє права неповнолітньої ОСОБА_2 на отримання страхового відшкодування внаслідок смерті батька у заявлених розмірах та не звільняє відповідача від обов`язку здійснити їй таке страхове відшкодування відповідно до вимог Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З урахуванням норм Закону №1961-IV, страхова суму (ліміт відповідальності) страховика, на дату ДТП, дорівнює 200000,00 грн на кожну потерпілу особу, а страхове відшкодування відповідно: у зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_4 , не може бути меншим ніж 49608 грн та сплачується на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, особам які мають право на таке відшкодування, рівними частинами; моральна шкода становить 16536 грн та сплачується, у зв`язку зі смертю фізичної особи, її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Таким чином, Закон №1961-IV передбачає, що загальна сума страхового відшкодування, у зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_4 , на всіх осіб, які заявляють позовні вимоги, має бути 66144 грн, яку отримала ОСОБА_3 , яка пред`явила оригінал свідоцтва про смерть. Скаржник зауважує, що суд не звернув увагу на те, що позивач звертаючись до суду з позовом не зазначає, про наявність у неї оригіналу свідоцтва про смерть. Посилаючись на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 липня 2019 року в справі №166/646/18, зазначає, що відповідно до статті 27.4 Закону України №1961-IV обов`язковою умовою для прийняття рішення страховиком для виплати грошових коштів є пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть, разом з поданням заяви про страхове відшкодування. 

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. У судовому засіданні суду апеляційної скарги ОСОБА_1 доводи скарги не визнала, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, пояснила, що збором документів для звернення до страхової компанії займався вітчим загиблого у ДТП ОСОБА_4 , повідомивши її, що й інтереси дитини будуть враховані, проте пізніше вона дізналася про обставини з якими звернулася до суду. Також зазначила, що вона також вчасно зверталася до страхової компанії з відповідною заявою, але доказів звернення надати не може. Вважає несправедливою та незаконною відмову страхової компанії у виплаті страхового відшкодування неповнолітній дитині загиблого, в той час як страхове відшкодування отримали інші особи: потерпіла у ДТП - ОСОБА_6 та мати загиблого - ОСОБА_3 .. 
Заслухавши доповідача, ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що судом достовірно встановлено порушення відповідачем права неповнолітньої на страхове відшкодування пов`язане зі смертю батька внаслідок відмови їй у виплаті такого страхового відшкодування в порушення вимог ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1200 ЦК України, а підстав для відмови в задоволенні вимог позивача суд не вбачає. При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про повну виплату страхового відшкодування іншій особі, оскільки вказана обставина не позбавляє права неповнолітньої ОСОБА_2 на отримання страхового відшкодування внаслідок смерті батька у заявлених розмірах та не звільняє відповідача від обов`язку здійснити їй таке страхове відшкодування відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2016 року, встановлено, що 22.04.2016 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в темний час доби, по сухій асфальтованій проїжджій частині автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь - Новоазовськ», яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, в Березанському районі Миколаївської області, з боку м. Миколаєва в бік м. Одеси зі швидкістю приблизно 70-80 км/год. 
У цей же час у зустрічному для нього напрямку, у своїй смузі, рухався автомобіль марки «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , зі швидкістю приблизно 90 км/год. 
При проїзді 66 км + 940 м. вказаної автодороги, водій ОСОБА_5 грубо порушив п.п. 2.3 «б», 10.1, 12.3, 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, а саме, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при виконанні маневру обгону невстановленого вантажного автомобіля, що рухався попереду нього у попутному напрямку, не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, хоча повинен був це зробити та мав таку технічну можливість. Виконуючи маневр обгону, водій ОСОБА_5 , виїхав на зустрічну смугу руху, при цьому об`єктивно був спроможний виявити автомобіль «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався йому назустріч та створював для його руху вперед реальну небезпеку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, хоча мав таку технічну можливість, а продовжував рух вперед, внаслідок чого на зустрічній смузі допустив лобове зіткнення з автомобілем «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 
В результаті ДТП пасажир автомобіля «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_7 та пасажир автомобіля «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці пригоди, пасажир автомобіля «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_8 та водій автомобіля «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. 
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 12.3 та 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, дії якого знаходяться в причинному зв`язку із наслідками, що настали.
Зазначеним вироком, з урахуванням вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 14 листопада 2016 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України  та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки /а.с.23-34/. 
На дату вищевказаної ДТП цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу - ОСОБА_9 , була застрахована в ПрАТ «Страхова Компанія» ВУСО» відповідно до полісу №АE/5683583 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22 квітня 2016 року строком дії з 17.50 години 22 квітня 2016 року до 21 квітня 2017 року включно, за умовами якого забезпеченим транспортним засобом є «DAEWOO LANOS», номерний знак НОМЕР_2 , страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить двісті тисяч /а.с.16/. 
05 липня 2017 адвокат Дзьобко В.О., в інтересах потерпілої ОСОБА_3 , звернувся до ПрАТ «Страхова Компанія» ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування /а.с.36-38/. 
09 серпня 2017 року ОСОБА_3 , отримала страхове відшкодування у розмірі 66144,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №17613 /а.с.98/.
Малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_4 , який загинув унаслідок ДТП 22 квітня 2016 року /а. с. 6,8/.
З листа страхової компанії про відмову у виплаті страхового відшкодування вбачається, що 20.09.2017 року ОСОБА_1 зверталася до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування / а.с.12/.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 22.1. статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортноїпригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 27.2. статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. 
Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
Відповідно до пункту 3 зазначеної статті  Закону№ 1961-IV, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
За умовами ч.2 ст. 1200 ЦК України, шкода дитині відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Далі закон визначає склад доходу потерпілого.
Разом з тим, страховій компанії не надавалися докази того, що за життя ОСОБА_4 мав трудові правовідносини та отримував заробітну плату в установленому законом порядку. Отже , розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати ( ст. 1195 ЦК України), що узгоджується з умовами пункту 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV, розмір якого у спірних правовідносинах, сторонами не оспорюється.
Положеннями пункту 36.2. статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. 
У системному зв`язку із статтями 1200,1195 ЦК України, положення пункту 27.2., 27.5. статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; може бути виплачено у вигляді одноразової виплати, перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. 
Зазначені висновки випливають з постанови Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №326/440/19.
На виплату визначеного Законом № 1961-IV розміру страхового відшкодування мають право особи, визначені у ст. 1200 ЦК України, ст. 27 Закону № 1961-IV та у спірних правовідносинах ними є мати та донька загиблого в ДТП ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і зазначене сторонами також не оспорюється.
З матеріалів справи вбачається, що 05.07.2017 року в інтересах ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_4 / а.с.43/ подано заяву про виплату страхового відшкодування, текст якої не містить посилання на наявність чи відсутність іншої особи, яка має право на страхове відшкодування / а.с.35-38/. 
09 серпня 2017 року ОСОБА_3 , отримала страхове відшкодування у розмірі 66144,00 грн /а.с.98/. 
На заяву ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування від 20.09.2017 року, страховою компанією повідомлено про відмову у задоволенні заяви на виплату страхового відшкодування / а.с.12/, причиною якої зазначена виплата усієї суми матері загиблого.
15.02.2020 року / а.с.50-52/ ОСОБА_11 вкотре звернулася з заявою про виплату страхового відшкодування, посилаючись на право дитини на його отримання, незалежно від виплати матері загиблого.
Відповідно до пунктів 37.1.1., 37.1.4. статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
? навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 
? неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому зазначений у пункті 37.1.4. статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.
Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Тому саме трирічний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15.
        Здійснення  Страховиком у повному обсязі згідно Закону, особі, яка має право на страхове відшкодування ( матері загиблого) суми страхової виплати,  не відноситься до підстав відмови у виплаті страхового відшкодування  визначених  ст. 26 Закону України «Про страхування»,  ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , ст. 991 ЦК України, умовами договору, - іншій особі, яка також має право на отримання страхового відшкодування ( доньці загиблого). 
Вимоги до заяви про страхове відшкодування містяться у статті 35 Закону № 1961-IV, у яких повідомлення про наявність інших осіб, що мають право на отримання страхового відшкодування відсутні, а отже твердження представника відповідача, що Страховику не було повідомлено про наявність інших осіб, права яких визначені зазначеним Законом також не може впливати на право дитини загиблого на отримання страхового відшкодування.
Дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) врегульовані ст. 34 Закону № 1961-IV, відповідно до п.34.1. якої Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Отже, Страховик мав всі можливості з`ясувати коло осіб, які мають право на виплату страхового відшкодування задля її виплати рівними частками кожному. Крім того, звернення ОСОБА_12 з заявою 05.07.2017 року та звернення позивачки з заявою від 20.09.2017 року, з урахуванням положення пункту 36.2. статті 36 Закону № 1961-IV яким передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування свідчать про наявність у Страховика можливості дотримання ст. 27 п.3 зазначеного Закону щодо обох заяв.
На думку колегії суддів, безумовне право дитини на отримання страхового відшкодування не може залежати від дій страхової компанії та третьої особи, а втрата цього права має ґрунтуватися на законі, що у спірних правовідносинах відповідачем не доведено.
Доводи апеляційної скарги про не надання оригіналу свідоцтва про смерть, як підстави для відмови у задоволенні позову та необхідності його надання Страховику, колегією суддів відхиляються, оскільки Страховик не заперечує, що оригінал свідоцтва про смерть, копія якого залишена страховою компанією в матеріалах страхової справи, надавася страховій компанії матір`ю загиблого, крім того, оригінал документа існує у одному примірнику, який зі слів позивачки знаходиться у третій особи ( матері) і яка його не віддає їй, а тому остання користується документами, які знаходяться в її розпорядженні та розпоряджені страхової компанії. Варто зазначити, що цю обставину страхова компанія не зазначала як підставу для відмови у виплаті страхової суми дитині загиблого.
За викладених обставин, наведені доводи апеляційної скарги не надають підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 367,374,375,382 ЦПК України, суд
постановив:
     Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» ВУСО»  залишити без задоволення.
Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 25 листопада 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Головуючий                                                                          І.В. Склярська

Судді:                                                                                  Л.В. Пузанова 

                                        Т.Г.Чорна      

Повне судове рішення складено 12 березня 2020 року
Суддя І.В. Склярська