Справа № 991/644/19
Провадження1-кс/991/966/19

У Х В А Л А 

05 червня 2020 року                                                        м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_4 , адвокатів – ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 

ВСТАНОВИВ:

До Вищого Антикорупційного суду надійшла скарга від ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у якій він посилається на те, що 23 вересня 2019 року ним була подана заява через сайт НАБУ про зловживання суддями усіх інстанцій, що незабезпечили схоронності його житла. Внаслідок таких дій, вважає, що йому заподіяно шкоду на 25 000000 (двадцять п?ять мільйонів) грн.
Перешкоджали в отриманні спадку, підроблення доказів. Перешкоджання перегляду вироку за нововиявленими обставинами. Серед семи поданих заяв була розглянута лише одна. 
Враховуючи наведене просив встановити порушення права потерпілого на негайну реєстрацію, але не пізніше 24 годин корткого викладу обставин і відшкодування завданою бездіяльністю шкоди в порядку ст. 130 КПК України в розмірі 30 тис. грн.
У судовому засіданні в режимі відеоконференції ОСОБА_4 додаткових пояснень не надав. 
Представник НАБУ у судове засідання не з?явився. Про день та час судового засідання належним чином був повідомлений. Надіслав письмові пояснення, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України та п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення.
У заяві ОСОБА_4 не було наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення кримінального корупційного правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів НАБУ. Крім цього в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» та відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.
Заявник, звернувшись до НАБУ із заявою про вчинення кримінальних правопорушень намагається оскаржити судові рішення поза передбаченим процесуальним законом порядком, що може мати наслідком втручання у діяльність судді.
З огляду на викладені обставини уповноважена особа НАБУ ОСОБА_7 просить у задоволенні скарги відмовити повністю та розглянути її без участі представника НАБУ. Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого або прокурора не є перешкодою для розгляду скарги. Крім того, представник НАБУ послався, що у Вищому антикорупційному суді за аналогічними обставинами викладеними у заяві ОСОБА_4 перебуває на розгляді інші скарги ОСОБА_4 . 
У цілому представник НАБУ ОСОБА_8 вважає, що відсутня бездіяльність службових осіб НАБУ. Також зазначив, що інші відомості, які викладені у заяві скеровані для організації розгляду відповідно до компетенції до Державного бюро розслідувань, про що автора було повідомлено.

В судовому засіданні ОСОБА_4 заявив клопотання про залучення йому слідчим суддею адвоката, обґрунтовуючи це необхідністю належного представництва в судовому засіданні його інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 20 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника підозрюваному чи обвинуваченому. При розгляді скарги ОСОБА_4 на бездіяльність детектива НАБУ, останній не має статусу підозрюваного або обвинуваченого. Частина 2 ст. 48 КПК України закріпила, що захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням у випадках та в порядку, визначених статтями 49 та 53 КПК України. Жодна із наведених підстав не стосується ОСОБА_4 , при зверненні до суду в порядку ст. 303 КПК України. Право на безоплатну вторинну правову допомогу відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» та іншими законами України мають такі категорії осіб: особи, у кримінальних провадженнях стосовно яких відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії, а також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону; Частина 2 ст. 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» зазначає, що безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру. Стаття 18 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» закріпила порядок подання звернень про надання безоплатної вторинної правової допомоги. Звернення про надання одного з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги або до територіального органу юстиції за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.
Стаття 17 Закону передбачає у.п. 3 ч. 1, що Центра з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечує участь захисника при здійсненні досудового розслідування та судового провадження у випадках, коли захисник відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії, а відповідно до п. 5 забезпечує здійснення представництва інтересів суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами. Враховуючи те, що ОСОБА_4 не є особою в розумінні КПК України при зверненні в порядку ст. 303 КПК України, як особа, що потребує захисту, слідчий суддя сприяв у реалізації ОСОБА_4 права на безоплатну правову допомогу, а саме відкладав судове засідання та інформував Центр безоплатної правової допомоги про клопотання ОСОБА_4 , надавав можливість ОСОБА_4 самостійно реалізувати право звернутися до центру з безоплатної вторинної правової допомоги. На звернення Вищого антикорупційного суду до Правобережного Київського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги, ОСОБА_4 наказом від 02.01.2020 було уповноважено ОСОБА_6 на надання безоплатної вторинної правової допомоги, що передбачало представництво інтересів ОСОБА_4 у Вищому антикорупційному суді у справі про невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. У судовому засіданні ОСОБА_4 відмовився від спілкування із адвокатом ОСОБА_6 , ігнорував останнього, негативно висловлювався у наданні допомоги від ОСОБА_6 , нецензурно висловлювався. 
Внаслідок такої поведінки, неодноразового нехтування адвокатами у судовому засіданні та їх ображанням, слідчий суддя відпустив адвоката ОСОБА_6 , проти цього ОСОБА_4 не заперечував. Слідчий суддя вважає, що судом докладено достатньо зусиль для реалізації права ОСОБА_4 на правову допомогу, однак останній нею не скористався. 
Вислухавши ОСОБА_4 , дослідивши скаргу та інші матеріали, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п.1 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Разом з цим, дослідивши скаргу ОСОБА_4 , письмові заперечення та інші матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що повідомлені у скарзі відомості не містять об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення суддями всіх інстанцій та бездіяльність детективів НАБУ. Твердження ОСОБА_4 грунтуються на його припущеннях щодо корупційними зловживаннями суддями всіх інстанцій і не надано жодної обставини, яка б вказувала на корупційні діяння. Всі твердження ОСОБА_4 зводяться до того, що ніби йому завдали шкоди через незабезпечення схоронності житла, перешкоджання отримання спадку. Проте не зазначає хто не забезпечив схоронність, якого житла, чи має ОСОБА_4 право власності на це житло. За таких обставин суд не вбачає об`єктивних ознак злочину і погоджується із доводами представника НАБУ. Інші твердження щодо підроблення судами всіх інстанцій доказів шляхом внесення у судові рішення відомостей, яких не було у вироку, а також відмова у перегляді вироку за нововиявленими обставинами пов`язано із вчиненням правосуддя та організацією судового процесу.
У справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.
Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
При дослідженні цієї скарги слідчий суддя бере до уваги також положення ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка закріплює перелік дій, за які суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності, серед них є умисне або внаслідок недбалості незаконна відмова в доступі до правосуддя; інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду; незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору тощо.
Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КПК України у зв`язку із цим бездіяльність службових осіб НАБУ відповідно до ст. 214 КПК України повинна бути пов`язана із невнесенням відомостей про вчинене кримінальне правопорушення. Із змісту скарги та доданих матеріалів учасниками судового засідання, слідчим суддею не встановлено конкретних даних, які б вказували на наявність у діях суддів ознак кримінального правопорушення, всі твердження ОСОБА_4 фактично зводяться до незгоди із прийнятими суддями процесуальними рішеннями при розгляді справи. За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що невнесення уповноваженою особою Національного антикорупційного бюро України відомостей за заявою ОСОБА_4 від 23.09.2019 не є протиправним, а тому у задоволенні скарги належить відмовити.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 303-307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

       УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1