Дата документу 06.04.2020 Справа № 334/8818/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 334/8818/18                                        Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
№ 22-ц/807/662/20                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Полякова О.З.
                       Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася їх спільна донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу батьків залишилася мешкати разом з матір`ю.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 26.04.2018 року відповідача було зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі розмірі 900,00 грн. щомісячно та 150,00 грн. щомісячно додаткові витрати.
Станом на час звернення з вказаним позовом до суду, прожитковий мінімум на дітей збільшився, а розмір аліментів стягнутий апеляційним судом не перекриває навіть і половини цього мінімуму, до того ж дитина росте, внаслідок чого постійно потребує оновлення гардеробу, достатнього харчування для нормального фізичного розвитку, додаткових витрат на освіту та розвиток особистості.
Додатково у позові зазначено, що ОСОБА_2 раніше працював у ТОВ «Дизель-Центр», але чим він займається станом на теперішній час, позивачці не відомо. Відповідач має у розпорядженні автомобіль, на який постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя накладено арешт та призначено оцінку цього авто задля того, щоб здійснити його продажу зав`язку з наявністю у відповідача заборгованості по аліментам.
ОСОБА_1 зазначила у позові, що у зв`язку з тим, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватись після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно, а тому, у зв`язку з тим, що нею за період з 2017 по 2019 роки було додатково витрачено на утримання дитини грошові кошти у розмірі 51231,23 грн., вона просить суд стягнути з відповідача половину від вказаної суми у розмірі 25615,62 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів, встановлених постановою Запорізького апеляційного суду від 26.04.2018 року, та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення донькою повноліття; стягнути з відповідача на свою користь понесені додаткові витрати у розмірі 25615,62 грн., додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1500,00 грн. щомісяця, а також витрати у розмірі 5000,00 грн., пов`язані з отриманням правничої допомоги; стягнути з відповідача судовий збір за подання вказаної заяви.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, встановлений постановою Апеляційного суду Запорізької області від 26.04.2018 року (справа №334/1080/17, провадження №22-ц/778/1814/18), які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми у розмірі 900,00 грн. щомісяця на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання чинності цим рішенням суду до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 3574,50 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з правничою допомогою у розмірі 5000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1409,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні їхї позову про стягнення додаткових витрат та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Також не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та прийняти нове рішення, яким в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини та витрат пов`язаних з правничою допомогою відмовити.

Відтак з обох апеляційних скарг вбачається, що судове рішення оскаржене лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину.
Саме в цій частині воно і підлягає перегляду апеляційним судом.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Досліджуючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, судова колегія враховує наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася їх спільна донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу батьків залишилася мешкати разом з матір`ю.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 26.04.2018 рокувідповідача було зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі розмірі 900,00 грн. щомісячно та 150,00 грн. щомісячно додаткові витрати. 

У позові ОСОБА_1 зазначала, що у зв`язку з тим, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватись після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно, вона вважає необхідним стягнути як фактично понесені витрати так і збільшити розмір постійно стягуваних додаткових витрат на майбутнє.

При цьому вона зазначає, що за період з 2017 по 2019 роки було додатково витрачено на утримання дитини грошові кошти у розмірі 51231,23 грн., які позивач вона просить суд стягнути з відповідача половину від вказаної суми у розмірі 25615,62 грн.
Відповідач заперечував проти стягнення будь-яких додаткових витрат, зазначаючи, відповідачкою не надано належних обґрунтованих доказів для стягнення з нього додаткових витрат.

При вирішенні спору щодо стягнення понесених додаткових витрат на утримання дитини судом першої інстанції було враховано положення ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII (дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року), за якими держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Таким чином на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Заперечуючи проти стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі, стягнутому судом, відповідач посилався на те, що позивачем не доведена необхідність та доцільність таких витрат.
Разом з тим, з оскаржуваного судового рішення вбачається, що судом було проаналізовано розмір заявлених позивачем фактично понесених витрат на дитину та частина їх визнана такими, що не доведені або не доведена їх необхідність.

Витрати ж на навчання у комп`ютерній академії суд вважав такими, що є необхідними для розумового розвитку дитини, а також вважав доцільним стягнення витрат на туристичні послуги, які обумовлені їх внеском у розвиток духовної та соціальної сфери дитини. Безспірними та такими що є доведеними та підлягають стягненню суд вважав і витрати на стоматологічне лікування.

Судова колегія повною мірою погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що суд правомірно стягнув половину зазначених витрат з відповідача як батька дитини.
Адже ці витрати були фактично понесені, вони не охоплюються раніше стягненими витратами на розвиток здібностей дитини, які стосувалися витрат на вивчення іноземної мови.

Відмовляючи у позові в частині збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача щомісячно як додаткові витрати на дитину, суд перошої інстанції врахував , що за ст. 185 СК України  той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Зазначені положення закону свідчать, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1489цс17 від 13.09.2017 року, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, а тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У відповідності до постанови Запорізького апеляційного суду від 26.04.2018 року з відповідача окрім аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 стягнуто 150,00 грн. додаткових витрат щомісячно на розвиток здібностей дитини, а саме, поглиблене вивчення іноземної мови. 
У даному позові позивач ОСОБА_1 знову просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 1500,00 грн. щомісяця. 
Аналізуючи зміст позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції врахував, що в позовній заяві не зазначено жодних обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги в цій частині, - ні чим зумовлені такі додаткові витрати, ні зазначений розмір щомісячних додаткових витрат. З пояснень позивачки і її представника вбачається, що потреба в додаткових витратах пов`язується з розвитком здібностей дитини.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції в цій частині вимог, судова колегія враховує, що матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що дитина, має особливі здібності у будь-якій сфері. Так, з заявлених вимог вбачається, що дитина користується послугами репетиторів з математики та іноземних мов, навчалася у шкоді «Джульєта», школі «Леді», відвідувала студію танців тощо. Проте жодних відомостей що дитина має особливі здібності в будь-якій з зазначених сфер - не надано. Також безсумнівно не підтверджена доцільність та необхідність витрат на кафе, бари та розважальні заклади: Палац спорту, кінотеатр, торгівельно-розважальний центр тощо).

Тож наявності будь-яких потреб, зумовлених особливими обставинами, позивачем не доведено і судом не встановлено.

Витрати на придбання їжі та одягу входять до витрат на утримання дитини та не становлять особливих надзвичайних витрат, які не охоплювалися б розміром стягнених з відповідача аліментів.

Відтак, суд першої інстанції вимоги про збільшення розміру додаткових витрат на утримання дитини до 1500,00 грн. правомірно визнав необґрунтованими і такими що задоволенню не підлягають. 

Судом першої інстанції стягнуто з відповідача судовий збір в дохід держави та витрати на правничу допомогу на користь позивачки.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що розмір цих витрат має бути зменшено з урахуванням часткового задоволення позовних вимог.

За ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд стягнув з відповідача судовий збір в дохід держави, враховуючи, що позивач звільнена від його сплати при поданні позову на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Стягнений в дохід держави судовий збір не виходить за межі мінімального, встановленого Законом ( ст. 4) для заявлених позивачем трьох майнових позовних вимог.

Щодо розміру стягненої на користь позивача правничої допомоги, то така сума підлягає зменшенню з урахуванням часткового задоволення позовних вимог.

Позивачем було заявлено три позовні вимоги майнового характеру: про зміну розміру аліментів, про стягнення фактично понесених додаткових витрат на дитину та збільшення розміру щомісячних додаткових витрат.
Одна з цих задоволена у повному обсязі, в задоволенні однієї з вимог відмовлено і ще одна задоволена частково.

З урахуванням зазначеного розмір витрат на правничу допомогу, стягнених з відповідача судова колегія вважає можливим зменшити до 4000 гр.

В іншій частині оскаржуване судове рішення відповідає закону та підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2019 рокупо цій справі змінити в частині компенсації витрат на правничу допомогу.

Зменшити розмір стягнених з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат пов`язаних з правничою допомогою з 5000,00 грн. до розміру 4000 гр. (чотири тисячі гр.).

В іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Повний текст постанови складено 6 квітня 2020 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        О.З. Поляков

                                                                               С.В. Кухар