ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.002171 пров. № А/857/2572/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                Обрізка І.М., Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судових засідань                                                     Гром І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення,
суддя у І інстанції                                                            Брильовський Р.М., 
час ухвалення рішення                                                   14 год 06 хв,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту судового рішення                     28 серпня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП) звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС) № 15011/10/50.13-07 від 21 березня 2019 року про виключення з реєстру платника єдиного податку.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі № 1.380.2019.002171 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що жодної перевірки ФОП ОСОБА_1 контролюючим органом проведено не було. Оспорюване рішення було прийняте лише на підставі інтегрованої картки платника податку. Помилкове зазначення іншого рахунку при сплаті коштів за податковим зобов`язанням не призвело до ненадходження коштів до бюджету та не може бути підставою для висновку про несплату позивачем сум узгодженого грошового зобов`язання та застосування до нього відповідних санкцій.
У апеляційній скарзі правонаступник ГУ ДФС - Головне управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС) - просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що cтаном на 01 березня 2019 року згідно із даними інтегрованої картки платника податку у позивача була наявна заборгованість на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що було підставою для анулювання його реєстрації, як платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з 31 березня 2019 року за рішенням ГУ ДФС від 21 березня 2019 року № 15011/10/50.13-07 у відповідності до підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового Кодексу України (далі - ПК). Станом на 01 березня 2019 року сума податкової заборгованості ФОП по податку 18050400 «єдиний податок з фізичних осіб» відповідно до даних інтегрованої картки платника податку становила 1157,98 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому звертає увагу апеляційного суду на те, що з урахуванням приписів пункту 299.11. статті 299 ПК виключною підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є встановлення контролюючим органом за наслідками перевірки факту наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що має бути відображено у відповідному акті перевірки. Контролюючий орган перевірок позивача не проводив та прийняв оспорюване рішення лише на підставі інтегрованої картки платника податку всупереч вимогам податкового законодавства. Твердження відповідача про наявність у нього податкового боргу протягом двох послідовних кварталів також не відповідають дійсності.
Представник ГУ ДПС  у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційні вимоги. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ФОП у повному обсязі. 
Позивач у ході апеляційного розгляду підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, яку просив залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ФОП зареєстрований як фізична особа-підпримець з основним видом діяльності «установлення столярних виробів» та є платника єдиного податку за ставкою податку 5 %, як платник ІІІ групи платників єдиного податку. 
ГУ ДФС 21 березня 2019 року прийнято оспорюване рішення № 15011/10/50.13-07 про виключення ФОП з реєстру платника єдиного податку з 31 березня 2019 року з огляду на наявність у позивача за даними інтегрованої картки платника податку податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів на підставі приписів підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298, пункту 299.10 статті 299 ПК. Водночас, відповідачем було враховано наявність у позивача податкової заборгованості по єдиному податку з фізичних осіб станом на 01 березня 2019 року у сумі 1157,98 грн. 
Відповідно до матеріалів справи ФОП ОСОБА_1 здійснював оплату єдиного соціального внеску та єдиного податку за 2018 рік такими платіжними документами:
1) платіжне доручення № 1513854055 від 19 липня 2018 року про сплату 2457,18 грн ЄСВ за ІІ квартал 2018 року;
2) платіжне доручення № 1513854059 від 22 серпня 2018 року про сплату 1450,00 грн ЄСВ за ІІ квартал 2018 року;
3) платіжне доручення № 1513854049 від 19 квітня 2018 року про сплату 3000,00 грн ЄСВ за І квартал 2018 року;
4) платіжне доручення № 1513854052 від 19 травня 2018 року про сплату 5400,00 грн ЄСВ за І квартал 2018 року;
5) платіжна квитанція від 24 жовтня 2018 року про сплату 2457,18 грн ЄСВ за ІІІ квартал 2018 року;
6) платіжна квитанція від 23 листопада 2018 року про сплату 3410,00 грн єдиного податку за ІІІ квартал 2018 року;
7) платіжна квитанція від 30 січня 2019 року про сплату 2657,18 грн ЄСВ за ІV квартал 2018 року;
8) платіжна квитанція від 19 лютого 2019 року про сплату 300,00 грн єдиного податку ;
7) платіжна квитанція від 20 квітня 2019 року про сплату 2754,18 грн ЄСВ за І квартал 2019 року.
24 квітня 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області із заявою про надання інформації, у якій просив повідомити, чи надійшли на єдиний казначейський рахунок суми коштів за податковими зобов`язаннями, сплачені платіжними дорученнями № 1513854059 від 22 серпня 2018 року та № 1513854055 від 19 липня 2018 року.
У відповідь на заяву позивача Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області листом № 09-05/1366 від 25 квітня 2019 року повідомило про успішне зарахування вказаних коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ОДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС 22 серпня 2018 року та 19 липня 2018 року відповідно.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку регламентовано приписами статті 299 ПК.
Відповідно до підпункту 299.10 статті 299 ПК реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:
1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;
2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;
3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;
4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків;
5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 цього Кодексу.
За правилами підпункту 298.2.3. пункту 298.2 статті 298 ПК платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки:
1) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;
2) у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, платниками єдиного податку першої і другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;
3) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;
4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків;
5) у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми;
6) у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення;
7) у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності;
8) у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів;
9) у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.
Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку встановлено положеннями статті 299 ПК.
За приписами підпункту 299.11 статті 299 ПК у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам  підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені  главою 11 розділу II  цього Кодексу. Такий платник податку зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.
Виходячи із наведених правових норм апеляційний суд вважає вірним виносок суду першої інстанції про те, що підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є встановлення контролюючим органом за наслідками перевірки факту наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів. 
Разом із тим, відповідно до матеріалів справи контролюючим органом перевірки ФОП проведено не було, а оспорюване рішення № 15011/10/50.13-07 від 21 березня 2019 року про виключення з реєстру платника єдиного податку було прийняте лише на підставі даних інтегрованої картки платника податку, що не заперечується самим відповідачем. 
Водночас судом першої інстанції в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доречно враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 815/2405/16, відповідно до якого помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений ПК строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 ПК штрафних (фінансових) санкцій.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі № 1.380.2019.002171 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише з підстав, передбачених частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням приписів пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Постанова у повному обсязі складена 28 травня 2020 року.