ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
       ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року                                                                       м. Херсон

справа № 766/5457/18
провадження № 22-ц/819/256/20 
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)	Чорної Т.Г.,	
суддів:	Воронцової Л.П.,	
  	Пузанової Л.В.	
секретар	Геленко А.М.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді  Хайдарової І.О. від 12 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», (далі - АТ КБ «Приватбанк»), звернулося до суду з позовом, у якому зазначило, що 12 жовтня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
За умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http.privatbank.ua/terms/ складає договір про надання банківських послуг.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов?язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 31 грудня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 39 658,40 грн., з яких: 5076,36 грн - заборгованість за кредитом, 32217,35 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 500 - грн штрафу (фіксована частина), 1864,69 грн - штрафу ( процентна складова).
Посилаючись на викладене АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором від 12 жовтня 2009 року.
Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року позов задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.10.2009 року в розмірі 39658,40 грн., що складається з: 5076,36 грн. - тіло кредиту; 32217,35 грн. - відсотки за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1864,69 грн. - штраф (процентна складова).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 1762 грн.
Ухвалою від 23 жовтня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у даній справі - відмовлено.
В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з неї кредитної заборгованості за пропуском строку позовної давності, оскільки кредитний договір був укладений 12.10.2009 року, кінцевий строк виконання кредитного зобов`язання сплив в жовтні 2010 року, що відповідає строку дії картки - 1 рік, в той час, як до суду банк звернувся у квітні 2018 року.
Апелянт зазначає про те, що в позовній заяві викладено неправдиву інформацію щодо розміру кредитного ліміту та звертає увагу на те, що розрахунок процентів за користування кредитними коштами та штрафу здійснено після закінчення строку дії кредитного договору та поза межами строку позовної давності.
       Крім того, суд не врахував, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів нею не підписувались. Цей документ також не містить дати його підписання представником позивача.
Зауважила, що судом не встановлено підтверджень того, що ці Умови та Правила були додатком до підписаної нею анкети-заяви.
Вважала, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк" не можна вважати складовими частинами укладеного між нею та позивачем кредитного договору.
При цьому посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. 
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. 
У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг і що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді.
До заяви позичальника банк додав довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку.
Заява позичальника та довідка про умови кредитування, які підписані ОСОБА_2 , містять інформацію про те, що базова процентна ставка за використання кредитних коштів встановлена у розмірі 2,5% на місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360днів у році). Розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітний період) визначений у розмірі 7% заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, слідуючого за звітним.
Довідка про умови кредитування передбачає сплату штрафу при порушенні строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, в розмірі 500грн+5% від суми позову.
Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника та представника банку.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за наведеним кредитним договором станом на 31.12.2017 року становить 39 658,40 грн і складається із: заборгованості за кредитом - 5076, 36 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 32 217,35 грн, а також 500 грн-штраф (фіксована частина) та 1864,69 грн - штраф (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплата процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. 
В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин ( 12.10.2009 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (02.04.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Саме така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. 
Враховуючи, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, яка в процесі апеляційного розгляду не підтвердила умови укладеного з банком договору, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами  12.10.2009 року шляхом підписання заяви-анкети. 
Разом з тим, відповідачка не заперечує отримання кредитних коштів, однак не погоджується з їх розміром, вказуючи на те, що відповідно до анкети заяви отримала кредит в розмірі 2 200 грн.
На спростування доводів позичальника, банк надав довідку з якої вбачається, що за період з 14.12.2009 року по 08.12.2014 року кредитний ліміт збільшувався та зменшувався. Ці обставини підтверджуються також випискою по рахункам № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , грошві кошти відповідачка використовувала на поповнення мобільного зв`язку, придбання промислових та продовольчих товарів, зняття готівки та інше, належними та допустимим доказами відповідачка не спростувала надані банком докази. 
Враховуючи, що згідно зі ст. 526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, та зважаючи на те, що позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого допустила заборгованість, колегія суддів вважає, що  банк відповідно до ст. 1050,1054 ЦК України  правомірно вимагає від позичальника повернення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5 076,36 грн. 
Задовольняючи вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитним коштами, суд не встановив строк дії договору (кінцевий термін повернення кредитних коштів), що відповідає строку дії картки.
Із наданої позивачем суду апеляційної інстанції довідки вбачається, що ОСОБА_1 12.10.2009 року отримала картку № НОМЕР_1 терміном дії до 12/11, 04.01.2012 року картку № НОМЕР_2 до 06/15 та 30.08.2013 року картку № НОМЕР_3 до 07/17 року.
З виписок по рахунку картки № НОМЕР_1 та картки № НОМЕР_2 вбачається, що відповідачка користувалася цими картками, здійснювала погашення заборгованості по кредиту, 13.04.2015 року останній раз скористувалася карткою № НОМЕР_2 . 
Належними та допустимими доказами банк не довів, що картка № НОМЕР_3 строком дії з 30.08.2013 року до 07/17 року використовувалася позичальником як кредитка «Універсальна 55 днів пільгового періоду», а тому колегія суддів не приймає цю інформацію до уваги.
Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. 
З огляду на наведене вище, строк дії кредитного договору закінчився 30 червня 2015 року ( строк дії картки № НОМЕР_2 ).
Умовами укладеного договору не передбачено нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. 
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку дії картки). 
Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами за період з 01.07.2015 року по 31.12.2017 року нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими.   
Оскільки в даній справі було постановлено заочне рішення, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі заявила клопотання про застосування позовної давності.
ВС вказав, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції (постанова від 24.10.2018 у справі№ 317/3698/15-ц).
Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України).
За загальними правилами згідно ч. 1 ст. 261 України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається  з дня, коли особа довідалася або могла довідатися  про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов`язується  не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами, які свідчать про порушення  прав особи. 
У зв`язку  з цим початок перебігу  позовної давності співпадає з моментом виникнення  у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово - судовому порядку. 
Стаття 266 ЦК України встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв`язку з чим застосування наслідків позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів та пені поза її межами.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено   відповідачем, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст. 267 ЦК України).
Отже в межах строку позовної давності ( з 02.04.2015 року по 31.06.2015 року ), відповідно до наданого банком розрахунку, який відповідачкою не оспорений та неспростований, розмір процентів за користування кредитними коштами становить 3515,15 грн. який підлягає до стягнення.
Таким чином, загальний розмір заборгованості по тілу кредиту та процентам становить 8591,51 грн. 
Оскільки у підписаній позичальником заяві визначений розмір штрафу, колегія суддів вважає, що ці вимоги позивача є обґрунтованими, але з врахуванням зменшення розміру заборгованості, підлягає перерахуванню і розмір процентної складової штрафу.
Стягненню підлягає 250 грн. ( фіксована частина штрафу) та 429,57 грн ( процентна складова).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягнутої з відповідачки на користь банку заборгованості за кредитним договором з 39 658,40 грн. до 9 271,08 грн.
Доводи апелянта про те, що договір укладався на один рік, а тому слід застосувати позовну давність до заявлених банком вимог не заслуговують на увагу, оскільки надані банком докази свідчать про користування відповідачкою кредитним лімітом до 13.04.2015 року.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
При подачі позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 1762 грн.
Оскільки вимоги банку задоволені на загальну суму 9 271,08 грн( 23,37 %), то розмір судового збору, який підлягає стягненню складає 411,91 грн. ( 1762 х 23,37 % : 100), тому рішення суду першої інстанції щодо стягнення судового збору підлягає зміні шляхом зменшення його розміру  з 1762 грн. до 411,91 грн.
При подачі апеляційної скарги апелянт сплатила судовий збір в розмірі 2643 грн. 
Враховуючи часткове задоволення позову, вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2025,07 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року змінити.
Зменшити розмір стягнутої з  ОСОБА_1 ,  яка проживає  за адресою:  АДРЕСА_1 ,  реєстраційний номер  облікової картки платника податків  НОМЕР_4 , на користь Публічного акціонерного  товариства Комерційний банк «Приватбанк»,  правонаступником якого  є Акціонерне  товариство Комерційний банк «Приватбанк», який знаходиться в м. Києві, вул. Грушевського, 1 Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, заборгованості за кредитним договором від 12 жовтня 2009 року з 39 658,40 грн до 9 271,08 грн, судовий збір з 1762 грн до 411,91 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства  Комерційний банк «Приватбанк», який знаходиться в м. Києві, вул. Грушевського, 1 Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, на користь ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2025,07 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                          Т.Г.Чорна

Судді:                                                                                                        Л.П.Воронцова

                                                                                                                      Л.В.Пузанова 

Повний текст постанови складено 21 травня 2020 року

Суддя                                                                         Т.Г. Чорна