ПОСТАНОВА
Іменем України

26 березня 2020 року 
Київ
справа №1.380.2019.002648
адміністративне провадження №К/9901/29721/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шишова О.О.,
суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,
розглянув в письмовому провадженні в касаційній інстанції справу №1.380.2019.002648
за позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Левко Любові Романівни про визнання протиправною і скасування постанови, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року (прийняте у складі головуючого судді - Карпяк О.О.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого Носа С.П., суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.), 
у с т а н о в и в :
І. Суть спору:
1. У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Галицького відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі- відповідач 1), головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Левко Любові Романівни (далі - відповідач 2) в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 55178347 від 20.02.2019 про стягнення виконавчого збору в розмірі 101437,15 грн.
2. Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначив, що після відкриття виконавчого провадження ВП № 55178347 державним виконавцем не здійснено жодних належних дій для примусового виконання судового рішення, в тому числі і не проведено оцінки такого майна для можливості визначення в подальшому суми виконавчого збору. Зазначено, що державний виконавець у ході виконавчого провадження, повинен був провести оцінку однієї другої частини квартири АДРЕСА_1 , на яку належить звернути стягнення за виконавчим листом № 1304/5046/12, а вже пізніше на підставі повної вартості, яка була б визначена при її реалізації з урахуванням частини 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" визначити розмір виконавчого збору, чого державним виконавцем здійснено не було.
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року в задоволені позовних вимог було відмовлено.
4. Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України про виконавче провадження, а тому оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 20 лютого 2019 року № 55178347 прийнята правомірно, що вказує на безпідставність позовних вимог.
IІІ. Провадження в суді касаційної інстанції 
5. У касаційній скарзі зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору, що є предметом оскарження в даній справі, винесена відповідачем після призначення суб`єкта оціночної діяльності, який мав би оцінити суму стягнення.
6. Однак такої оцінки не було проведено, в тому числі, в матеріалах виконавчого провадження відсутній звіт про оцінку майна.
7. Зазначає, що всупереч нормам Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не здійснював заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
8. Уважає, що державний виконавець усупереч частини 1 статті 1282 ЦК України, яка передбачає що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, встановив виконавчий збір у розмірі 101437,15 грн.
9. Звертає увагу на те, що державним виконавцем не врахований факт того, що згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 11.12.2014р. у справі №461/10891/13 визнано недійсним вказане свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , яке видане на ім`я ОСОБА_2 . Тобто, станом на час відкриття виконавчого провадження як і на даний час ОСОБА_3 володіє лише 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 на яку звернено стягнення.
10. Також судом першої та апеляційної інстанції в рішеннях, що оскаржується не проаналізовано сума, яка фактично була повернута стягувану і стала причиною його звернення з заявою про завершення виконавчого провадження.
11. Судом першої та апеляційної інстанції не надано оцінки факту, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02.03.2015 вирішено стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк" заборгованість за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 600/03.3-50 від 14 березня 2008 року в сумі 1 014 371 гривні 53 копійки шляхом звернення стягнення на спадкове майно, а саме; 1/2 частину квартири  
АДРЕСА_2 . Відтак, позивач вважає, що мають місце обставини, за якими якій розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 , відповідно до Постанови від 20.02.2019 р. про стягнення виконавчого збору ВП №55178347 з ОСОБА_1 у розмірі 101437,15 грн. значно перевищує розмір майна, яке було успадковане позивачем.
13. Таким чином, судом першої та апеляційної порушено норми матеріального права в частині неправильне тлумачення закону щодо застосування частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» та незастосування закону, який підлягав застосуванню, а саме частини першої статті 1282 ЦК України.
14. Заявник також зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції порушили норми процесуального права.
15. Так, у порушення вимог частини четвертої статі 246 КАС України суд першої інстанції не навів в своєму рішенні всю інформацію про яку йдеться у цій статті.
16. Суд апеляційної інстанції не навів у описовій частині ухваленої постанови узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а в мотивувальній частині постанови не навів встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин, мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
17. Просила скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
ІV. Установлені судами фактичні обставини справи
18. 08.06.2017 Галицьким районним судом м.Львова видано виконавчий лист №1304/5046/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 600/03.3-50 від 14 березня 2008 року в сумі 1014371 гривні 53 копійки шляхом звернення стягнення на спадкове майно, а саме: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
19 . На виконання цього виконавчого листа Галицьким відділом державної виконавчої служби розпочато виконавче провадження № 55178347.
20. 17.11.2017 державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Петришак О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, ВП № 55178347.           
21. У цій постанові у тому числі визначено: стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 101437,15 грн.
22. До матеріалів справи державним виконавцем на підтвердження вжиття дій у вказаному виконавчому провадженні представлено:
- інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна;
- подання державного виконавця про звернення до Галицького районного суду м.Львова щодо винесення рішення про визначення 1/2 ідеальної частики за ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 ;
- ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23.07.2018 року, якою визначено частку, належну ОСОБА_4 ОСОБА_2 , на праві власності в квартирі АДРЕСА_1 , в розмірі 1/2 (однієї другої) ідеальної частки;
- постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.11.2018;
- акт державного виконавця від 29.11.2018 про вихід за місцем виконання рішення суду та про те, що боржник з`явилася за викликом державного виконавця, постанову про опис майна;
- заяву АТ «Укрсоцбанку» про завершення виконавчого провадження від 28.01.2019 року;
- постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №55178347 від 20.02.2019 року.
23. 20.02.2019 державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів головного територіального управління юстиції у Львівській області Левко Любов Романівною винесено постанову про стягнення виконавчого збору, ВП № 55178347, якою постановлено стягнути з боржника ОСОБА_2 виконавчий збір у розмірі 101437,15 грн.            
24. Не погоджуючись із постановою, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування  (в редакції, яка діяла на час вирішення справи в суді першої та апеляційної інстанції)
25. Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
26. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
27. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ Набув чинності 05 жовтня 2016 року) в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин (далі - Закон № 1404-VІІІ).
28. Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
29. У частині першій статті 5 Закону № 1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
30. Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
31. За приписами частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
32. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
33. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника,  що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. 
34.  Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. 
35. Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Статтею 341 КАС України передбачено, що cуд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
VI. Позиція Верховного Суду
36. Предметом розгляду у суді касаційної інстанції є правомірність дій головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Левко Л.Р. щодо стягнення виконавчого збору на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 20.02.2019 у виконавчому провадженні ВП № 55178347.
37. Колегія суддів зазначає, що суд першої та апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходили з того, що державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".
38. Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ, постанова про стягнення виконавчого збору у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
39. Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
40. На підставі пункту восьмого Розділі 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
41. Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.
42. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1,3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
43. На підставі частини третьої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
44. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що примусовому стягненню підлягала заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії на суму 1014371,53 грн. Тому, відповідачем при визначенні суми виконавчого збору, що підлягає стягненню було дотримано вимог ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».
45. Крім того, судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що у виконавчому провадженні ВП №55178347 державним виконавцем вчинялись дії, зокрема: щодо отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна; скерування подання державного виконавця про звернення до Галицького районного суду м.Львова щодо винесення рішення про визначення  ідеальної частики за ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 ; винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.11.2018; складено акт державного виконавця від 29.11.2018 про вихід за місцем виконання рішення суду та про те, що боржник з`явилася за викликом державного виконавця, постанову про опис майна та виконавчий лист отримала.
46. З огляду на це колегія суддів вважає правильним висновок суду першої та апеляційної інстанції, що рішення державного виконавця (постанова про стягнення виконавчого збору в розмірі 101437,15 грн. від 20.02.2019 ВП №55178347) винесена відповідно до норм статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про виконавче провадження".
47. Посилання заявниці у касаційній скарзі щодо неврахування державним виконавцем вимог статті 1268 ЦК України, а також доводи щодо встановлення частки майна не є предметом спору у цій справі, оскільки відповідно до вимог позовної заяви оскаржується постанова ВП №55178347 від 20.02.2019 про стягнення виконавчого збору в розмірі 101 437,15 грн., крім того ці доводи не впливають на вирішення цієї справи, оскільки відповідно до вимог частини другої статті 27 Закону № 1404 розмір виконавчого збору обчислюється з суми що підлягає примусовому стягненню.
48. Отже, Верховний Суд констатує, що рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, цей суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
49. Уважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення, які оскаржуються - без змін.
VII. Судові витрати
50. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
51. Керуючись статтями  341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі № 1.380.2019.002648 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О.О. Шишов 

Судді                                                                                                    І.В. Дашутін

                                                                                                    М.М. Яковенко