У Х В А Л А  
29 квітня 2020 року
м. Київ
справа №127/12686/18
провадження № 61-4059ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на постанову Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про захист порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, 
ВСТАНОВИВ :
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2019 року ухвалено в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації його з прилюдних торгів.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2020 року додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2019 року скасоване та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. 
28 лютого 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2020 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі додаткове рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: надання касаційної скарги з зазначенням підстав для касаційного оскарження.
У квітні 2020 року до суду надійшла уточнена касаційна скарга АТ «Райффайзен Банк Аваль», Однак, суд касаційної інстанції не може прийняти таку касаційну скаргу до розгляду з огляду на такі обставини.
В уточненій касаційній скарзі АТ «Райффайзен Банк Аваль» посилається на пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, та зазначає, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі,  посилався на пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі». Скаржник не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та вважає. Що є усі підстави для відступу від вказаної правової позиції. 
Відповідно до пункту третього статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Суд уповноважений діяти відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (статті 3 ЦПК України).  
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, суди при вирішенні справ мають брати до уваги тільки  висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Враховуючи законодавчі обмеження щодо формування єдиної правозастосовчої практики, правові висновки, викладені в постановах Пленуму Пленум Верховного Суду України, не входять до елементів, з яких формується база правозастосовчої практики.
В свою чергу цивільним процесуальним законодавством визначено межі застосування норм статті 389 ЦПК України, а саме: оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення скаржнику слід обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові саме Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Посилань на постанови Верховного Суду, висновки якого застосував суд апеляційної інстанції, проголошуючи постанову, та від якого необхідність відступити, касаційна скарга не містить.
Таким чином, скаржником фактично не зазначено підстав для касаційного оскарження судового рішення.
За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду.
За змістом статті 127 ЦПК України встановлений судом строку може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Зважаючи на принцип доступу до суду, суд касаційної інстанції вважає за необхідне продовжити строк на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: для надання касаційної скарги з зазначенням підстав та їх правового обґрунтування відповідно до вимог законодавства, чинного на час подання касаційної скарги з урахуванням вимог, викладених в даній постанові.
Роз`яснити АТ «Райффайзен Банк Аваль», що у разі невиконання вимог законодавства щодо усунення недоліків у передбачений законом строк касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала..
Керуючись статтями 127, 261 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Продовжити Акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» строк для усунення зазначених вище недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                         А. А. Калараш