ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«28» квітня 2020 року 
м. Харків
справа № 2-4740/09
провадження 22ц/818/1570/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -          Коваленко І.П., Маміної О.В., 
за участю секретаря - Колосовської А.Р., 
учасники справи: 
заявниця – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – Київський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року в складі судді Клименка А.М.
в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

Заява мотивована тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2009 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 400,00 грн на місяць, починаючи з 03 листопада 2009 року до досягнення дитиною повноліття та 25 грудня 2009 року видано виконавчий лист.

Зазначила, що вона звернулася до державної виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення суду та постановою від 18 лютого 2010 року відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом. Однак, до теперішнього часу вона не отримувала жодної виплати на виконання вказаного рішення суду.

Із листа № 13940 державної виконавчої служби від 18 березня 2019 року їй стало відомо, що 15 жовтня 2012 року виконавче провадження завершене, відповідно до її заяви від 27 вересня 2012 року. Виконавчий документ з копією постанови направлено їй.

Однак, виконавчий лист вона не отримувала. На особистому прийомі їй роз`яснено, що матеріали виконавчого провадження знищено за спливом строку зберігання, тому, якщо виконавчий лист залишився в матеріалах виконавчого провадження, його також знищено.

Просила видати їй дублікат виконавчого листа по справі № 2-4740/09 за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа – задоволено; видано дублікат виконавчого листа № 2-4740/09, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова на виконання рішення суду у справі № 2-4740/2009 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначив, що заявницею не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження втрати виконавчого листа, а твердження того, що виконавчий лист залишився в матеріалах виконавчого провадження і був знищений, не базуються на доказах; що заборгованість за аліментами він погасив в повному обсязі.

02 березня 2020 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вважала ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначила, що інформація про вихідний номер такої відправки, а також поштова квитанція відправки відсутні, тому відстежити це поштове відправлення і надати відповідні дані не має можливості. Вказала, що, заперечуючи проти видачі дубліката виконавчого листа, боржник заперечує таким чином проти встановленого судом обов`язку зі сплати аліментів щодо утримання своєї неповнолітньої дитини. До теперішнього часу рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова не виконане, аліменти з боржника не стягуються. 

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 22 січня 2020 року  ОСОБА_4  апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року ОСОБА_2 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали, відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 березня 2020 року справу призначено до розгляду.

02 квітня 2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 2-4740/09 (22ц/818/1570/20) за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2 про видачу дублікату виконавчого листа.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 28 квітня 2020 року до суду апеляційної інстанції від учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю, які задоволено. 

Заяв від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення., ухвалу суду – залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів мотивована тим, що оскільки оригінал виконавчого листа втрачено, заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2009 року по справі № 2-4740/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 400,00 грн на місяць, починаючи з 03 листопада 2009 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вирішено питання щодо судових витрат.

На виконання цього рішення 25 грудня 2009 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 2-4740/09.

Із відповіді Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 13940 від 18 березня 2019 року вбачається, що на виконанні відділу перебувало виконавче провадження АСВП № 17515461 з виконання виконавчого листа № 2-4740/09, виданого 25 грудня 2009 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів. Відповідно до заяви стягувача від 27 вересня 2012 року виконавче провадження завершено 15 жовтня 2012 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на дату прийняття державним виконавцем рішення. Виконавчий документ з копією постанови направлено на адресу стягувача (а. с.5).

Постановою Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ВП № 17515461 від 15 жовтня 2012 року виконавчий лист № 2-4740/09, виданий 25 грудня 2009 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 400,00 грн на місяць, починаючи з 03 грудня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» згідно заяви стягувача від 27 вересня 2012 року про повернення виконавчого документу без виконання (а.с.24-25).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту  рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди однієї із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акту. При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

За правилами частини 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого листа, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Таким чином, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є виключно рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення стягувачу.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012 (провадження № 61-2884св18), 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17-ц (провадження № 61-894св17), 21 березня 2018 року у справі № 6-676/10 (провадження № 61-5166св18), 24 квітня 2018 року у справі № 161/1441/14-ц (провадження № 61-835св18), 15 серпня 2018 року у справі № 2-1976/10 (провадження № 61-22036св18), 26 грудня 2018 року у справі № 344/5342/16-ц (провадження № 61-4816св18).

Матеріали справи свідчать про те, що виконавчий лист звернено до виконання. Згодом державним виконавцем прийнято рішення про його повернення, в силу чого оригінал виконавчого листа мав бути вручений стягувачу у спосіб і порядок, визначений Законом.

Проте, доказів направлення (вручення) виконавчого листа стягувачу матеріали справи не містять.

Законом України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено спосіб і порядок вручення державним виконавцем оригіналу виконавчого листа стягувачу, зокрема, направлення рекомендованим листом про вручення поштового відправлення. Проте, державний виконавець не виконав наведених вимог Закону. За таких умов на стягувача не може бути покладено негативні наслідки невиконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків.

Зважаючи на наведене, відсутність в матеріалах справи доказів направлення та зворотного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог заяви про видачу дубліката виконавчого листа стягувачу, оскільки відсутні відомості про отримання ОСОБА_1 виконавчого документу.

Посилання ОСОБА_2 на те, що заявницею не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження втрати виконавчого листа, а твердження щодо того, що виконавчий лист залишився в матеріалах виконавчого провадження і був знищений, не базуються на доказах є безпідставними, оскільки матеріали справи взагалі не містять підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу, а саме, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення стягувачу.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що в постанові про повернення виконавчого документу вказано строк, до якого виконавчий лист може бути повторно пред`явлений до виконання, у зв`язку з чим необхідно відмовити в задоволенні заяви, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі (частина 3 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакцій, чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого листа та чинна редакція частини 3 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Твердження ОСОБА_2 щодо того, що рішенням у справі № 644/2733/19 збільшено розмір стягнутих з нього аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим необхідно скасувати судове рішення, є безпідставними, оскільки це є підставою для звернення до суду в порядку статті 432 ЦПК України, а не підставою відмови у видачі дубліката виконавчого листа.

Таким чином, доводи та вимоги, викладені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції надав належну оцінку поданим заявником доказам, з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку щодо видачі дублікату виконавчого листа.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 І.П. Коваленко

                                                                       О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 30 квітня 2020 року.