Постанова
Іменем України
 
28 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 202/4373/16-ц
провадження № 61-926/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Пищиди М. М.,
Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О., від 19 жовтня 2017 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до  товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі - ТзДВ «СТ «Домінанта») про стягнення страхового відшкодування.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 грудня 2014 року між ним та 
ТзДВ «СТ «Домінанта» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу - автомобіля Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого він є.
18 лютого 2015 року, близько 21-00 год, на перехресті а/д Дніпропетровськ Хутірське та вул. Миру с. Ювілейне, він, керуючи належним йому автомобілем, перед початком руху не переконався в безпеці, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Opel, реєстраційний номер НОМЕР_2 . 
В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) власникам транспортних засобів було завданої майнової шкоди.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 березня 2015 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП).
19 лютого 2015 року він надав відповідачу письмове повідомлення про настання страхового випадку, а 04 квітня 2015 року - заяву на виплату страхового відшкодування. Однак, своїм листом від 22 липня 2015 року відповідач повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що висновком експертного дослідження встановлено, що ним було надано неправдиві відомості про обставини ДТП.
Зазначену відмову вважав безпідставною та необґрунтованою, оскільки обставини ДТП були встановлені судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. 
Посилаючись на те , що він виконав всі вимоги, передбачені договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, а підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування відсутні, просив суд стягнути з 
ТзДВ «СТ «Домінанта» на його користь 57 216, 02 грн, з яких: 
-          несплачена сума страхового відшкодування 49 000 грн; 
-          пеня за прострочення виплати страхового відшкодування за період 
з 22 липня 2015 року по 30 червня 2016 року 1 685, 60 грн; 
-          3% річних за період з 22 липня 2015 року по 30 червня 2016 року в розмірі 1 385, 42 грн; 
-          інфляційне збільшення боргу за період з 22 липня 2015 року 
по 30 червня 2016 року в розмірі 5 145 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Волошина Є. В., від 20 грудня 2016 року у задоволені позову 
ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із того, що висновком експертного транспортно-трасологічного дослідження № 1186-15-ТТ від 18 червня 2015 року встановлено подання позивачем неправдивих відомостей про обставини ДТП, а отже страховиком було прийнято законне рішення за відсутності правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 
2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. 
Стягнуто з ТзДВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_1 57 216, 02 грн, з яких несплачена сума страхового відшкодування 49 000 грн, за період 
із 22 липня 2015 року по 30 червня 2016 року включно пеня за прострочення виплат страхового відшкодування в розмірі 1 685, 60 грн, 3 % річних в розмірі 1 385, 42 грн та інфляційних втрат в розмірі 5 145 грн. 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, колегія суддів виходила з того, що місцевий суд неправильно застосував норми матеріального права, відмовляючи у задоволені позову.
Висновок експертного транспортно-трасологічного дослідження експертної компанії «Укравтоекспертиза» № 1186-15-ТТ від 18 червня 2015 року колегія суддів визнала таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 1998 року №53/5, та Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року №3505/5, та є неналежним доказом.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ТзДВ «СТ «Домінанта», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, залишивши в силі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року.

 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
У грудні 2017 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ТзДВ «СТ «Домінанта» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року.
Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 202/4373/16-ц та витребувано її матеріали з місцевого суду. Зупинено виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження.
В березні 2018 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
14 квітня 2020 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 202/4373/16-ц передано судді-доповідачеві.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків суду апеляційної інстанції. Заявник наголошує на тому, що ТзДВ «СТ «Домінанта» діяло відповідно до вимог Закону України «Про страхування» та умов укладеного зі ОСОБА_1 договору страхування. Пунктом 5.3.1 договору страхування передбачено право страхової компанії робити запити про відомості пов`язані з подією, до підприємств, установ та організацій, що володіють інформацією про обставини події, а також самостійно з`ясовувати причини та обставини настання події.Висновок експертного транспортно-трасологічного дослідження № 1186-15-ТТ від 18 червня 2015 року є належним доказом по справі, який не визнаний в судовому порядку недійсним та встановлює факт надання позивачем неправдивих відомостей щодо обставин та причин настання ДТП.
Крім того заявник вважав, що апеляційний суд безпідставно врахував рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 
від 12 липня 2016 року у справі № 175/1803/16-ц, оскільки відносини, які склалися між сторонами у тій справі врегульовані іншими правовими нормами.
Учасниками справи відзив на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ТзДВ «СТ «Домінанта» було укладено договір 
№ НТ/АП-14/002009ДН добровільного страхування наземного транспортного засобу - автомобіля марки Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є позивач, зі строком дії з 11 грудня 2014 року по 10 грудня 2015 року, за яким страхова сума встановлена в розмірі 50 000 грн, розмір франшизи відповідно до пункту 9 цього договору встановлено в розмірі 
1 000 грн.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 березня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП, яка сталася 18 лютого 2015 року близько 21-00 год на перехресті а/д Дніпропетровськ Хутірське та вул. Миру с. Ювілейне, під час якої водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком руху не переконався в безпеці, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Opel, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постанова Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2015 року набрала законної сили.
19 лютого 2015 року ОСОБА_1 надав відповідачу письмове повідомлення про настання страхового випадку, на підставі якого було відкрито страхову справу за № 410, та 04 квітня 2015 року позивач звернувся до ТзДВ «СТ «Домінанта» із заявою на виплату страхового відшкодування.
На підставі статті 26 Закону України «Про страхування» та пункту 20.1.3 договору страхування, з посиланням на висновок експертного транспортно-трасологічного дослідження № 1186-15-ТТ від 18 червня 2015 року, згідно якого з технічної точки зору пояснення заявників про механізм утворення всього об`єму пошкоджень автомобіля марки Opel, реєстраційний номер НОМЕР_2 , як наслідок контакту з автомобілем марки Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за заявлених обставинах ДТП, в об`ємі наданої слідової інформації не підтверджується відповідністю всіх пошкоджень та механізмами їх утворення, що свідчить про технічну неспроможність заявленої версії в цілому, страховиком прийнято рішення про відмову у здійсненні ОСОБА_1 страхової виплати.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 
від 12 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року, по справі 
№ 175/1803/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та 
ТзДВ «СТ «Домінанта»про відшкодування збитків, спричинених в результаті ДТП, що сталася 18 лютого 2015 року, позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто із ТзДВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_2 суму збитків у розмірі 69 860, 94 грн.  Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму грошових збитків у розмірі 500 грн.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 388 ЦПК України (тут і надалі по тексту в редакції Кодексу, на час подання касаційної скарги) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Аналогічні положення містила стаття 213 ЦПК України 2004 року.
Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 26 Закону України «Про страхування» однією з підстав для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.
Із матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування став висновок експертного транспортно-трасологічного дослідження № 1186-15-ТТ від 18 червня 
2015 року.
Аналізуючи надані сторонами у справі докази, суд першої інстанції виходив з того, що зазначеним висновком від 18 червня 2015 року встановлено 
невідповідність заявленим обставинам ДТП пошкоджень автомобіля марки Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_1 та механізму їх утворення.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із доведення ОСОБА_1 обставин ДТП відповідно до наданих ним пояснень щодо механізму ДТП, викладених у повідомленні про настання ДТП від 19 лютого 2015 року.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважав помилковим висновок районного суду про те, що відповідачем було правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування.
Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду та вважає, що доводи касаційної скарги їх не спростовують.
ТзДВ «СТ «Домінанта» помилково вважає, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд обмежився врахуванням лише рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року в справі № 175/1803/16-ц.
Так, апеляційним судом, окрім вказаного рішення суду, враховані обставини, встановлені постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду 
м. Дніпропетровська від 18 березня 2015 року під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 199/1891/15-п, згідно із якою 18 лютого 2012 року сталася ДТП за участі автомобіля марки Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням  ОСОБА_1 та автомобіля марки Opel, реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобілі отримали механічні пошкодження, а винним у ДТП є ОСОБА_1 .
Частиною шостою статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена така постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Аналогічні положення містила частина четверта статті 61 ЦПК України 
2004 року.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.
Натомість суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, надав перевагу висновку експертного транспортно-трасологічного дослідження 
№ 1186-15-ТТ від 18 червня 2015 року, тим самим вдався до встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди та вини її учасників, незважаючи на наявність преюдиційного судового рішення, яке набрало законної сили, яким встановлено факт ДТП та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП.
При цьому суд не врахував, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цивільний позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року 
у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18).
Висновку експертного транспортно-трасологічного дослідження 
№ 1186-15-ТТ від 18 червня 2015 року апеляційним судом надано обґрунтовану оцінку з посиланням на положення Закону України «Про судову експертизу», Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 1998 року №53/5 та Інструкції затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року №3505/5. 
При цьому апеляційний судом встановлено, що висновок експертного транспортно-трасологічного дослідження № 1186-15-ТТ від 18 червня 
2015 року складений від імені експерта Владимирова Ю. В. взагалі не містить підпису останнього.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у чинній редакції. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
За таких обставин у ТзДВ «СТ «Домінанта»не було законних підстав для відмови ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, а доводи страховика про порушення позивачем умов договору страхування не знайшли свого підтвердження.
Щодо вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання ТзДВ «СТ «Домінанта» зобов`язання згідно договору страхування колегія суддів виходить з наступного. 
Страховик зобов`язаний, зокрема у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункт 3 частини першої статті 988 ЦК України).
У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (частина перша статті 992 ЦК України).
Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (частина перша статті 624 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) сформулювала правовий висновок про те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Враховуючи зазначене, законодавством передбачене нарахування пені за відповідне прострочення відповідача у разі його наявності. Також, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, до прострочення страховика застосовується частина друга статті 625 ЦК України. Основою для розрахунків пені, 3 % річних та інфляційних втрат є сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню.
Встановивши, що ТзДВ «СТ «Домінанта»  прострочено грошове зобов`язання по виплаті позивачу страхового відшкодування за договором страхування, апеляційний суд дійшов вірного висновку про виникнення у позивача права на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення пені, інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України.
Заперечень щодо правильності розрахунку пені, інфляційних втрат та 
3% річних касаційна скарга не містить.
Таким чином суд апеляційної інстанції вірно застосував норми матеріального права, встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінив докази у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає  обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Оскільки ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року було зупинено виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області 
від 19 жовтня 2017 року, а колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, виконання оскаржуваного рішення необхідно поновити.
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 
2017 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:	В. В. Шипович   Є. В. Синельников   С. Ф. Хопта