ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 р.	Справа № 480/5567/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Роменського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року (головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко) по справі № 480/5567/19
за позовом        ОСОБА_1  
до       Роменського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)  
про скасування постанов,
ВСТАНОВИВ:
26.12.2019 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати постанови державного виконавця  Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління  юстиції у Сумській області від 26.06.2018 про відкриття виконавчого провадження: 
- № 56667261 (з виконання постанови про стягнення виконавчого збору);
- № 56667331 (з виконання постанови  про стягнення витрат на проведення виконавчих дій).   
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано постанови державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від
22.06.2018 №55438461 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 34 413,90 грн; 
26.06.2018 №56667261 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 22.06.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 34 413,90 грн.
В частині вимог про визнання протиправною та скасування постанови від 26.06.2018 ВП №56667331 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 22.06.2018 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 150 грн. відмовлено в зв`язку з необґрунтованістю.
Роменський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким  відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду  обставинам справи, що призвело до неправомірного висновку. 
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог скасувавши постанову про стягнення виконавчого збору від 22.06.2018, не врахував, що судове рішення було виконано, провадження по виконавчому провадженню з цих підстав закінчено, а отже державним виконавцем правомірно прийнята постанова про стягнення виконавчих витрат. Висновки суду першої інстанції щодо  не вчинення державним виконавцем дій по виконанню судового рішення не ґрунтуються на доказах. 
Також зазначає, оскільки боржником не сплачено  виконавчі витрати, постанова про їх стягнення пред`явлена до примусового виконання та  по ній правомірно відкрито виконавче провадження.   
Крім того, апелянт зазначає, що  судом першої інстанції не надано оцінку дотримання позивачем строку звернення до суду, не розглянуто заяву позивача про поновлення строку.
Позивач звернулася до суду з даним позовом в грудні 2019 року, оскаржує постанови червня 2018 року, отже поза межами строків, встановлених законом. Оцінка наявності поважних причин на звернення до суду судом не надана ні під час відкриття провадження, ні під час винесення остаточного рішення. 
Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
В обґрунтування зазначає, що відповідачем не вживалися заходи щодо примусового стягнення коштів, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення виконавчого збору. Щодо строку звернення до суду зазначила, що відповідачем не надано належних доказів своєчасного направлення позивачу постанов державного виконавця, тому порушення строків звернення до суду відбулося  внаслідок бездіяльності позивача, а саме не повідомлення ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження. 
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до ч. 4 ст.  229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається    в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, дослідивши докази по справі, дійшла висновку про часткове задоволення скарги з огляду на наступне.
Судом встановлено, що у відповідача на виконанні перебувало виконавче провадження № 55438461 з примусового виконання виконавчого листа № 2/585/1198/16 від 06.01.2017 виданого Роменським міськрайонним судом Сумської області про стягнення солідарно заборгованості 12143,39 дол. США та судових витрат 4731,30  грн. з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк», що підтверджується постановою  про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2017 (а.с. 44).
22.06.2018 виконавче провадження № 55438461 закінчено на підставі  п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»  у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що підтверджується постановою державного виконавця (а.с. 47).
22.06.2018 державним виконавцем Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління  юстиції у Сумській області прийнято постанови про стягнення  з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 34 413,90 грн та витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 150 грн (а.с. 45-46).
Зазначені постанови пред`явлені до примусового виконання до Роменського міськрайонного ВДВС ГУ ТЮ у Сумській області.
26.06.2018  державним виконавцем Роменського міськрайонного ВДВС ГУ ТЮ у Сумській області відкрито виконавчі провадження з примусового виконання :
- №56667261 постанови від 22.06.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 34413,90 грн.;
-  №56667331 постанови від 22.06.2018 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій в сумі 150,00 грн (а.с. 31-34).
Позивач, вважаючи неправомірними постанови відповідача про відкриття виконавчих проваджень № 56667261, № 56667331, звернулася до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позову щодо скасування постанови відповідача  від 26.06.2018 ВП № 56667331.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог скасував постанову від 22.06.2018 ВП № 55438461 про стягнення виконавчого збору та  від 26.06.2018 ВП № 56667261 про відкриття виконавчого провадження з примусового її виконання, у зв`язку з тим, що у виконавчому провадженні ВП № 55438461 з боржника фактично не стягувались у примусовому порядку кошти, тому відсутні підстави  для стягнення  з боржника виконавчого збору.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір та розглядаючи позовні вимоги, не вирішив питання щодо своєчасності звернення позивача до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження  мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Згідно з п.1 ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і якщо підстави, вказані позивам у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.  
Згідно ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.ч. 3, 4 ст. 123 цього Кодексу.
Таким чином, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи подано ним заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж позивачем не подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду чи вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є не поважними, то суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.
Колегія суддів зазначає, що пропуск строку на звернення до суду не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки за наявності поважних причин його пропуску такий строк може бути поновлено судом за заявою особи, яка його подала.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Судовим розглядом встановлено, що позивачка, 1961 р.н., звертаючись до суду з позовом 26.12.2019, оскаржувала постанови державного виконавця від 26.06.2018.
Також до позову ОСОБА_1 було подано заяву про поновлення строку звернення до суду.
В обґрунтування заяви позивач зазначила, що про наявність оскаржуваних постанов державного виконавця дізналася лише восени 2019 року від роботодавця, оскільки з її  заробітної плати здійснювалися відрахування. Одразу звернутись до суду з позовом про оскарження постанов не мала можливості у зв`язку з похилим віком (58 років), відсутністю коштів для сплати судового збору, зайнятістю на роботі.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не прийнято рішення за заявою позивача про поновлення строку, ні під час відкриття провадження по справі, ні під час ухвалення рішення.
Вирішуючи питання поважності причин пропуску строку звернення до суду, колегія суддів  зазначає наступне.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій, і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Судом встановлено та визнається позивачем, що позивач, дізнавшись восени 2019 року про наявність постанов відповідача, звернулася до адміністративного  суду лише 26.12.2019, тобто з пропуском десятиденного строку звернення до суду, встановленого КАС України.
Доводи позивача про наявність поважних причин пропуску строку, а саме похилий вік (58 років), зайнятість на роботі, відсутність коштів для сплати судового збору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначені обставини не є об`єктивно непереборними, не свідчать про наявність перешкод чи труднощів, що унеможливили своєчасне звернення до суду, не підтверджені належними доказами щодо скрутного матеріального становища.
Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
З`ясовуючи, чи позов подано у строк, установлений статті 287 КАС України, колегія суддів зазначає,  що 06.01.2017 Роменським міськрайонним судом  в справі № 2/585/1198/16 видано виконавчий лист про стягнення солідарно заборгованості з ОСОБА_1 грошових сум в розмірі 12143,39 дол США та 4731,30 грн на користь стягувача - ПАТ «ОТП Банк».
Вказаний виконавчий лист пред`явлено стягувачем  до виконання державному  виконавцю (відповідач) та на його  підставі ,  державним  виконавцем було відкрито виконавче провадження.
Тобто, ОСОБА_1 є боржником  за ВП №55438461, а відтак є учасником вказаних виконавчих проваджень.
22.06.2018 державним виконавцем, на підставі заяви стягувача ПАТ " ОТП Банк"  про повне погашення заборгованості за кредитним договором, закінчено виконавче провадження ВП №55438461 (а.с.47). Зазначена постанова не оскаржена в судовому порядку, є чинною.
Одночасно, з постановою про закінчення зазначеного виконавчого провадження 22.06.2018 відповідачем прийнято: 1) постанову від 22.06.2018 ВП №55438461 про стягнення з ОСОБА_1  виконавчого збору  в розмірі 34 413,90 грн; 2) постанову від 22.06.2018 ВП №55438461 про стягнення з ОСОБА_1  витрат виконавчого провадження в сумі 150 грн.
Отже,  постанови були прийняті відповідачем 22.06.2018, якими передбачалось стягнення з ОСОБА_1 відповідних сум.
Таким чином, колегія суддів  зазначає, що моментом виникнення порушених прав ОСОБА_1 є саме момент прийняття відповідачем (державним  виконавцем) постанов про стягнення з боржника - ОСОБА_1 (позивача) виконавчого збору та витрат виконавчого провадження  за виконавчим провадженням № №55438461, тобто 22.06.2018, які у розумінні частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчими документами та підлягають пред`явленню до примусового виконання.
Державним виконавцем пред`явлено до виконання постанову від 22.06.2018р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору 34413,90 грн., що стало підставою для відкриття виконавчого провадження 26.06.2018р. ВП № 56667261.
Позивач зазначав, що про існування спірних постанов вона дізналася лише  восени 2019, з моменту вчинення відповідачем дії щодо її виконання, а саме утримання з її заробітної плати  грошових коштів, а відтак десятиденний строк звернення до суду у позивача виник саме   восени 2019.
Проте, навіть з урахуванням наведеного до суду з первинним позовом позивач звернулася лише 26.12.2019, тобто поза межами десятиденного строку, передбаченого статтею 287 КАС України.
Колегія суддів зазначає, що право на звернення до суду виникає саме з моменту порушення прав та інтересів особи або з моменту, коли особа дізналася про такі порушення (у даному випадку з моменту, коли позивач дізнався про існування оскаржуваних постанов,   - восени  2019).
Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 13.05.2020 по справі № 640/17763/19.
Також ,  колегія суддів зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 56667261 від 26.06.2018 направлялася на адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням, та була повернута адресату у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується рекомендованим повідомленням, копією конверту та списком згрупованих поштових відправлень  (а.с. 68-69). 
Отже, враховуючи, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом,  належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду не надано, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду.
Разом з тим, судом першої інстанції не досліджено та не надано належної оцінки причинам пропуску позивачем строку на звернення до суду з даним позовом.
Таким чином, суд першої інстанції не повно з`ясував, не дослідив і не встановив фактичних обставин, за яких позивач своєчасно не реалізував своє право на звернення до суду з даним позовом, не прийняв процесуального рішення за заявою позивача про поновлення строку звернення до суду, що призвело до невірного вирішення справи. 
Згідно із ч.1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, та виходячи із меж апеляційного розгляду, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 по справі № 480/5567/19 в частині задоволення позову, а позовну заяву в цій частині - залишити без розгляду.     
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Роменського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)  задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року по справі № 480/5567/19  скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 .
Прийняти нову постанову, якою в цій частині позов ОСОБА_1 - залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова