Ухвала
 
17 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 391/168/19
провадження № 61-8780ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди та зустрічним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про поновлення його на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
 
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 04 жовтня 2018 року він прийнятий на посаду продавця до ФОП ОСОБА_2 на підставі трудового договору, 28 грудня 2018  року його звільнено із займаної посади, яке вважає незаконним.
 
Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 6 684,00 грн, середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день звернення до суду у сумі 8 702,00 грн та 15 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. 
 
У липні 2019 року ФОП ОСОБА_2 подано до суду зустрічний позов, який обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 неналежно виконував свої трудові обов`язки, що призвело до завдання матеріальної шкоди у розмірі 11 565,93 грн.
 
ФОП ОСОБА_2 просив стягнути із ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду, завдану працівником при виконанні трудових обов`язків, на суму 11 565,93 грн та понесені ним судові витрати у справі.
 
Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від  28  квітня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ФОП ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану працівником при виконанні трудових обов`язків, на суму 11 565,93 грн.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із недоведеності позивачем заявлених вимог. 
 
Задовольняючи зустрічний позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що ОСОБА_1 не виконував належним чином покладених на нього трудових обов`язків, у зв`язку із чим ФОП ОСОБА_2 завдано шкоди.  
 
04 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від  28  квітня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити первісний позов та відмову у задоволенні зустрічного позову. 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ). 
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»              Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Враховуючи те, що касаційна скарга подана 04 червня 2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Ціна позову у цій справі складає 41 951,93 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та касаційна скарга не містить посилань на передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди та зустрічним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик