Ухвала
04 червня 2020 року
м. Київ
справа № 363/4670/16-ц
провадження № 61-8108ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., 
Шиповича В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 та товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспорної пригоди, в якій просила стягнути з 
ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на її користь 111 857 грн 72 коп. матеріальної шкоди, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, 4 985 грн 17 коп. матеріальної шкоди і 10 000 грн моральної шкоди.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із 
ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь    ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 40 780 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 4 985 грн 17 коп. та моральну шкоду у розмірі 
1 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року апеляційну скаргу    ОСОБА_1  та ТДВ «СК «Альфа-Гарант» задоволено частково.Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року в частині стягнення страхового відшкодування змінено. Стягнуто із ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відшкодування шкоди у розмірі 39 640 грн. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року в частині відмови у стягнені інфляційних втрат і трьох процентів річних скасовано і ухваленонове, яким позов в цій частині задоволеночастково. Стягнуто із ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь     ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 7 380 грн 97 коп. та три проценти річних у розмірі 
1 563 грн 66 коп. Рішення Вишгородського районного суду Київської області 
від 12 листопада 2019 року в частині стягнення моральної шкоди змінено. Стягнуто із       ОСОБА_2 на користь    ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі
7 000 грн. В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.
15 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою (надійшла 19 травня 2020 року) на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення в повному обсязі її позовних вимог.
Заявник обґрунтовує касаційну скаргу неправильним застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята 
статті 19 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
У вказаній справі ціна позову становить 126 842 грн 89 коп., яка станом 
на 1 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн ? 100 = 210 200 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до наведених приписів ЦПК України.
Заявник вказує, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, тому є підстави для відкриття касаційного провадження. 
Доводи касаційної скарги свідчать про незгоду заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо недоведеності ним обставин, які можуть бути підставою зміни суми відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи доводи касаційної скарги та ціну позову колегія суддів з вказаними доводами ОСОБА_1 
не погоджується і вважає їх необґрунтованими.
Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України 
суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області 
від 12 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 06 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    С. Ф. Хопта
 
       Є. В. Синельников
 
       В. В. Шипович