Єдиний унікальний номер 236/312/20 
Номер провадження 22-ц/804/1744/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
29 квітня 2020  року                                                                                                                           м. Бахмут
Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Халаджи О.В., Мальованого Ю.М.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 3 березня 2020 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Бєлоусова А.Є. в місті Лимані Донецької області, повне судове рішення складено 3 березня 2020 року, у справі номер 236/312/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної платі, 
В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 1 липня 2016 року він перебував в трудових відносинах з відповідачем. Починаючи з березня 2017 року і по липень 2017 року йому не виплачувалась нарахована заробітна плата. 17 липня 2017 року звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. 
В день звільнення з ним не проведено повного розрахунку, тому позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 12458,64 грн.
Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 3 березня 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної платі – задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 12409,03 грн (без утримання з цієї суми  передбачених податків та зборів).
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 3 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги наведено, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку та ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог, не врахувавши всі обставини справи.
Зазначив, що рішенням РНБО України від 15.03.2017 року «Про невідкладні заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного і автомобільного сполучення.  На території окремих районів Донецької та Луганської областей без загрози життю відсутній доступ до підприємств галузі уповноважених осіб, які мають здійснювати  організацію та контроль ведення господарської діяльності, у в`язку із насильницьким захопленням цих підприємств.
Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором.
Відсутність  документів,   ведення   яких   передбачено   законодавством   не   дає   підстав  для  
підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань.
В індивідуальних відомостях застрахованих осіб і відомостях з центральних баз даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи відсутні відомості про нарахування, і, як наслідок, відсутня заборгованість по зарплаті через форс-мажорні обставини.
Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, враховуючи, що з 29.06.2016 року Луганська дистанція колії державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття в виробничій підрозділ «Луганська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 6-9 ). 
Згідно з наказом (розпорядженням) №1286-ос від 17.07.2017 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 17.07.2017 року звільнено у зв`язку зі скороченням штату п. 1 ст. 40 КЗпП України з зазначенням компенсації за 29 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (а.с. 11). 
З розрахунків заробітної плати, наданих ОСОБА_1 , видно, що йому нарахована до виплати заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 123,68 грн, квітень 2017 року – 1661,38 грн, травень 2017 року – 1737,89 грн, за червень 2017 року – 1737,89 грн, за липень 2017 року – 7197,80 грн (а.с. 12-16). 
Згідно з наказом №58-ДН від 16.03.2017 року структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» про встановлення простою працівникам Луганської дирекції залізничних перевезень, в зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності викликаних перекриттям усіх залізничних колій, встановлено початок простою з 20.03.2017 року. Оплату за час простою робітника проводити з розрахунку 2/3 тарифної  ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 46).
З табелю обліку використання робочого часу вбачається, що ОСОБА_1 в березні 2017 року –  відпрацьовано 12 годин, в квітні 2017 року – 19 днів перебував у простої, в травні 2017 року – 20 днів – в простої, в червні 2017 року – 20 днів перебував в простої, в липні 2017 року –  11 днів перебував в простої, про що також свідчить журнал обліку простою на 3-му околотку (а.с. 21-26, 27-45).
З наданої до відзиву на позовну заяву довідки про доходи №725/404 від 26.02.2020 року вбачається, що за січень 2017 року ОСОБА_2   нарахована заробітна плата в розмірі 3441,39 грн, за лютий 2017 року – 3253,34 грн, за березень 1697,24 грн (до виплати 1349,61 грн), сума в розмірі 1349,61 грн отримана позивачем 24 липня 2017 року, про що свідчить видатковий касовий ордер №122 (а.с. 59, 60, 68, 69).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ «Українська залізниця» заборгованості по заробітній платі в сумі 12409,03 грн, без утриманням з цих сум передбачених законом податків та зборів, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в такому розмірі. 
Проте, з висновком суду в частині розміру заборгованості по заробітній платі та стягнення судового збору погодитись неможливо.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. 
Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Статтею 116 КЗпП України  передбачено,  що  при  звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Судом встановлено,  що  позивач працював у Луганській дистанції колії державного підприємства «Донецька залізниця», яку 29.06.2016 року реорганізовано шляхом злиття в виробничій підрозділ «Луганська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 17.07.2017 року – звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату.
Згідно з наказом №58-ДН від 16.03.2017 року структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» про встановлення простою працівникам Луганської дирекції залізничних перевезень, в зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності викликаних перекриттям усіх залізничних колій, встановлено початок простою з 20.03.2017 року. Оплату за час простою робітника проводити з розрахунку 2/3 тарифної  ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. 
З розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 видно, що йому  нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 123,68 грн, квітень 2017 року – 1661,38 грн, травень 2017 року – 1737,89 грн, за червень 2017 року – 1737,89 грн, за липень 2017 року – 7197,80 грн з зазначенням та врахуванням відповідного часу простою.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі. Відповідач не оспорює факту наявності заборгованості зі сплати заробітної плати позивачу. Він посилається лише на неможливість нарахувати заробітну плату за спірний період та ненаданням позивачем необхідних документів. 
Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження виконання трудових обов`язків, апеляційний суд приходить до наступного.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обов`язок щодо доказування покладається на обидві сторони процесу, позивач ОСОБА_1 належним чином надав докази своїх вимог до відповідача АТ «Українська залізниця», зокрема,  документи щодо фактичного виконання робіт та обліку робочого часу, розрахунки заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року, відповідач не  спростував надані ним докази, у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства як при звільненні, так і на час розгляду справи судом першої інстанції.  
Тому, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі. 
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що доводи АТ «Українська залізниця» щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення  заборгованості  по  заробітній платі в розмірі  12409,03 грн  заслуговують на увагу.
Відповідач АТ «Українська залізниця» у відзиві на позовну заяву визнає факт, що з 17 березня 2017 року господарська діяльність структурного підрозділу «Луганська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» не здійснювалася. Надав довідку про доходи №725/404 від 26.02.2020 року, де зазначено, що за першу половину березня 2017 року позивачу нарахована заробітна плата в розмірі 1697,24 грн, до видачі – 1349,61 грн, яку позивач отримав 24.07.2017 року.
Суд першої інстанції в своєму рішення при розрахунку заборгованості по заробітної плати помилково вважав, що нарахований позивачу аванс за березень 2017 року в розмірі 1300,00 грн не виплачений, тому зазначив  суму до стягнення за березень 2017 року в розмірі 74,07 грн.
Проте, з врахуванням сплаченої 24 липня 2017 року позивачу ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в розмірі 1349, 61 грн, до стягнення належить сума в розмірі 11109,03 грн (123,68 грн + 1661,38 грн + 1737,89 грн + 1737,89 грн +7197,80 грн – 1349,61 грн).
Інші, приведені в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність ухваленого рішення.
За таких обставин, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справі, не враховане факту часткової сплати заборгованості по заробітній платі, що призвело до невірного стягнення  суми заборгованості по заробітній платі, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, зміні рішення суду першої інстанції, тому має бути вирішено питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи як у суді першої інстанції, так і понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За подання позовної заяви позивач судовий збір не сплачував. Від сплати судового збору він звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», як позивач у справі про стягнення заробітної плати.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони 
пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно  до  частини  6  статті  141  ЦПК України  якщо сторону,  на користь якої ухвалено
рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно пп 1 пункту 1 частини другої, статті четвертій «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позов поданий до суду першої інстанції 23.01.2020 року.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2020 року, в якому позивач звернулася до суду, встановлено у розмірі 2102,00 грн.
Відповідно до пп. 6 пункту 1 частини другої статті 4 «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Тобто, за поданий ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 12458,64 грн підлягав сплаті судовий збір у розмірі 840,80 грн. 
Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, тому з АТ «Українська залізниця» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 749,72 грн (розмір заявлених вимог – 12458,64 грн (100%), розмір вимог, що підлягають задоволенню – 11109,03 грн (89,17%).
Також, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
АТ «Українська залізниця» за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у сумі 1261,20 грн, апеляційна скарга задоволена частково, тому судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги в розмірі 136,62 грн (1261,20 грн - 749,72 грн х 150%), компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.  
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково. 
Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 3 березня 2020 року в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі та судового збору – змінити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року  в розмірі 11109,03 грн (одинадцять тисяч сто дев`ять грн 03 коп.) без утримання передбачених законом податків та зборів.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815)  в  дохід держави судовий збір за подання позову в розмірі 749,72 грн.
Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в розмірі 136,62 грн за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2020 року.

Судді: