Дата документу 16.03.2020 Справа № 323/3053/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 323/3053/17                                                   Головуючий у 1 інстанції Гуцал А.П.
Провадження №22ц/807/531/20                             Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 березня 2020 року         м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:        Полякова О.З.,
суддів: Крилової О.В.,
Кухаря С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02 березня 2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Відповідач підтвердив підписом у заяві свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір. 
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 1.1.3.2.3 Договору, відповідно до якого Банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 31 липня 2017 року становить 43519,18 грн., з яких: 3065,44 грн. – заборгованість за кредитом; 34605,21 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 3300 грн. – нараховано пені та комісії; а також штрафи: 500 грн. – штраф (фіксована частина); 2048,53 грн. – штраф (процентна складова).
З цих підстав, посилаючись на ст. 509, 525, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, Банк просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.
Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним довго ром від 02 березня 2013 року в розмірі 43519,18 грн., з яких: 3065,44 грн. – заборгованість за кредитом; 34605,21 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 3300 грн. – нараховано пені та комісії; а також штрафи: 500 грн. – штраф (фіксована частина); 2048,53 грн. – штраф (процентна складова).
Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 . Заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2018 року скасовано.
Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні позову, оскільки було встановлено, що за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення заборгованості по кредиту в даному випадку необхідно обчислювати з останнього внесення коштів на погашення кредиту, в даному випадку з 25.10.2014 року. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 09 листопада 2017 року, тобто з пропуском визначеного законодавством строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач, суд дійшов висновку про відмову в позові за пропуском строку позовної давності.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення та невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі – зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору або не після несплати чергового платежу. Згідно довідки про картки клієнта, відповідач отримав карту «Універсальна» № НОМЕР_1 зі строком дії 06/13 р.. В подальшому, 21 лютого 2014 року картка була пере випущена, та відповідач отримав нову картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 12/17, тобто до 31 грудня 2017 року. Про факт отримання вказаної кредитної картки також свідчить виписка по рахунку клієнта. Оскільки строк дії картки встановлено до 31 грудня 2017 року, а з позовом Банк звернувся до суду 31 жовтня 2017 року, тому строк позовної давності позивачем не пропущено. Отже, позивач має право на стягнення тіла кредиту в розмірі 3065,44 грн., відсотків за період з 31 жовтня 2014 року до 31 липня 2017 року та пені за період з 31 жовтня 2016 року до 31 липня 2017 року. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 21 грудня 2019 року (а.с. 178), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».
Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.
В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено, та визнається учасникам справи, 02 березня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
У Анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомлений і згодний з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що разом із цією заявою становлять договір про надання банківських послуг.
Вказана Анкета-заява та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» підписані відповідачем 03 березня 2010 року (а.с. 6, 7).
З довідки про умови кредитування вбачається, що за умовами і правилами надання банківських послуг погашення кредиту має відбуватися шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості). Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітнім. 
Таким чином, відповідач шляхом підписання Анкети-заяви приєднався до запропонованого позивачем договору про надання банківських послуг.
При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідачем не оспорюється факт отримання ним кредитних коштів, та погодження саме цих умов та правил, які надані банком до позовної заяви, між сторонами.
За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Проаналізувавши згадані умови договору, колегія суддів вважає, що фактично Клієнт зобов`язаний щомісячно погашати заборгованість по тілу кредиту та процентам, тобто, погашення заборгованості відбувається щомісячними платежами.
В такому випадку право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.
Як встановлено судом, та підтверджується розрахунком заборгованості, 25 жовтня 2014 року відповідач здійснив поповнення картки на суму 353 грн. (а.с 5), і це була остання дія відповідача (банківська операція) за даною платіжною картою.
Отже, з розрахунку вбачається, що з 26 жовтня 2014 року відповідач не здійснює операцій по картрахунку, не виконує кредитних зобов`язань.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення п
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу.
Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.
Аналогічні позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс14 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154 цс15.
Позивачем зазначено, що строк позовної давності не сплинув, оскільки клієнт ОСОБА_1 отримав картки № НОМЕР_2 зі строком дії до 30 червня 2013 року, а 21 лютого 2014 року картка була пере випущена та ОСОБА_1 було надано нову картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 31 грудня 2017 року. 
Колегією суддів не приймаються ці доводи, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що зазначена картка зі строком дії до 31 грудня 2017 року стосується анкети-заяви ОСОБА_1 від 02 березня 2010 року.
Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що випискою підтверджується факт користування коштами, а отже й факт отримання відповідачем картки 21 лютого 2014 року, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. 
Однак наведене суперечить матеріалам справи, та виписці, на яку посилається Банк, оскільки в ній прослідковується факт здійснення банківських операцій також у період з липня 2013 року до 21 лютого 2014 року, тобто в період, у який за твердженням позивача у ОСОБА_1 картка була відсутня.
Таким чином, колегією суддів не може бути прийнята довідка про пере випуск картки зі строком дії до грудня 2017 року, оскільки не вбачається можливим встановити, що картка № НОМЕР_1 була надана ОСОБА_1 саме в рамках та на умовах кредитного договору № б/н від 02 березня 2010 року. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Так, за умовами договору, погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, тому початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.
З довідки про умови кредитування вбачається, що щомісячні платежі повинні вноситись до 25 числа кожного місяця (а.с. 7).
З  розрахунку заборгованості  вбачається, що остання сплата  платежу у розмірі 353 грн. була здійснена відповідачем 25 жовтня 2014 року.
Оскільки строк дії основної картки за договором позивач ніякими належними та допустимими доказами не підтвердив, а із позовом про повернення кредиту в повному обсязі банк звернувся 09 листопада 2017 року, тому висновок суду першої інстанції  про звернення банку з позовом поза межами позовної давності ґрунтується на правильному застосуванні судом норм матеріального права.
Доказів того, що нова - перевипущена платіжна картка, на яку банк посилається, зокрема, платіжна картка № НОМЕР_1 зі строком дії до 31 грудня 2017 року, була отримана позичальником саме на виконання і обслуговування укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору кредиту від  02 березня 2010 року  № б/н, а не для обслуговування будь-якого іншого банківського продукту із відповідачем, банк не надав.
Строк та подовження строку дії кредитного договору б/н від 02 березня 2010 року за карткою № НОМЕР_2 , позивачем  не доведений належними і допустимими доказами та такі докази не були надані ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.
Виписка по картковому рахунку за основною карткою № НОМЕР_2 доводів позивача не підтверджує. Доказів на підтвердження строку дії картки, продовження (пролонгації) строку дії платіжної картки № НОМЕР_2 по кредитному договору б/н від 02 березня 2010 року  станом на дату звернення до суду з позовом (листопад 2017 року ) позивачем не надано, тому наявні підстави для застосування позовної давності до вимог про стягнення кредитної заборгованості, про що заявлено відповідачем (а.с. 89).
За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивачем було пропущено строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права, а відповідач наполягав на застосуванні позовної давності, колегія суддів вважає, що були усі підстави для відмови у задоволенні позову.
Таким чином, дослідивши обставини справи, колегія суддів зазначає, що висновки суду відповідають вимогам закону.
Перевірені доводи апеляційної скарги є безпідставними, обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні, судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.  
Доводи ,викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України ,оцінка доказів є виключною компетенцією суду,переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2019 року по цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 16 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: