Номер провадження: 22-ц/813/2829/20 
Номер справи місцевого суду: 503/361/16-ц
Головуючий у першій інстанції Сопільняк О.М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу комунального закладу «Івашківський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року, постановлене під головуванням судді Сопільняка О.М., -
в с т а н о в и в:
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до комунального закладу «Івашківський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» (далі - КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області») про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування завданої незаконним звільненням моральної шкоди.
У обґрунтування свого позову, ОСОБА_1 , зазначала, що з квітня 1999 року вона працювала технічним працівником в КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області». Після виходу на роботу у жовтні 2015 року позивач дізналась, що наказом директора школи КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» від 04 червня 2014 року № 39-к її було звільнено з роботи за власним бажанням.
Крім того, позивач зазначала, що заяви про звільнення з роботи вона не писала, більше того, після закінчення лікарняного позивач наполягала на продовженні роботи на попередній посаді. Після звільнення відповідач не видав позивачу трудову книжку та не ознайомив її з наказом про звільнення.
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 просила визнати звільнення з роботи незаконним, поновити її на посаді технічного працівника КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області», стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 27 909 грн. та 10 000 грн. на відшкодування завданої незаконним звільнення моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн.
Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року, позов   ОСОБА_1 частково задоволено.
Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 відповідно до наказу директора КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» від 04 червня 2014 року № 39-к з посади технічного працівника вказаного навчального закладу.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді технічного працівника КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» з дня звільнення.
Стягнуто з КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 04 червня 2014 року по 23 червня 2016 року в порядку та  розмірі, визначеному Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Стягнуто з КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» на користь ОСОБА_1 3 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, КП «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким вимоги позивача залишити без задоволення, посилаючись на невідповідність висновків районного суду обставинам справи, а також на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року, рішення Кодимського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року скасовано, та в задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року рішення апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року скасовано, та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Відзиву до суду надано не було.
Сторони про розгляд справи на 25 березня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 238-239).
Від сторін не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з інших підстав.
Статтею 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
У відповідності до вимог частини другої ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю та конституційну гарантію захисту від незаконного звільнення.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що наказом директора КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» від 01 квітня 1999 року № 15, ОСОБА_1 прийнята на посаду технічного працівника вказаного навчального закладу.
У жовтні 2013 року ОСОБА_1 отримала побутову травму та з 15 жовтня 2013 року перебувала на лікарняному.
У зв`язку із хворобою ОСОБА_1 , медичним закладом на її ім`я видавалися листки непрацездатності: з 15 по 16 жовтня 2013 року; з 16 жовтня по 04 листопада 2013 року; з 15 грудня 2013 року по 18 січня 2014 року; з 19 січня по 02 лютого 2014 року; з 03 лютого по 07 лютого 2014 року; з 12 березня по 22 березня 2014 року; з 28 травня по 07 червня 2014 року (а.с. 8, 10, 11, 12, 13).
Після 08 червня 2014 року ОСОБА_1 листки непрацездатності не видавались.
Рішенням МСЕК від 04 червня 2014 року ОСОБА_1 встановлена інвалідність третьої групи строком до 03 червня 2015 року (а.с. 4).
Наказом директора КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» від 04 червня 2014 року № 39-к позивача звільнено із зазначеної посади за власним бажанням, у зв`язку зі станом здоров`я (запис у трудовій книжці серії № БТ-1 № 8309046, порядковий номер запису № 7)  (а.с.17).
06 червня 2014 року позивач написала заяву про звільнення з посади техпрацівника у зв`язку з переходом на пенсію по інвалідності, запис у книзі наказів КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області»  від 04 червня 2014 року за № 39-к про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням, у зв`язку зі станом здоров`я ( а.с. 16, 36, 50-52).
Відповідно до заяви від 06 червня 2014 року ОСОБА_1 просила директора КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» звільнити з посади техпрацівника у зв`язку з переходом на пенсію по інвалідності (а.с. 16, 36).
Відповідно до книги наказів КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» 04 червня 2014 року директором установи прийнято наказ № 39-к про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням, у зв`язку зі станом здоров`я (а.с. 50-52)
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання звільнення незаконним, суд першої інстанції виходив з того, що заяви про звільнення з роботи позивач у передбаченому законом порядку не подавала, а тому її звільнення на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням не може вважатись законним. 
Окрім цього, з листка непрацездатності серії НОМЕР_1 вбачається, що позивач з 29 травня 2014 року по 07 червня 2014 року включно перебувала на лікарняному, а тому її звільнення 04 червня 2014 року суперечить частині 3 статті 40 КЗпП України, відповідно до якої звільнення працівника під час його тимчасової непрацездатності не допускається (а.с.30).
З таким висновком суду, колегія суддів погоджується в повному обсязі, з тих підстав, що відповідно до матеріалів справи позивачку 04.06.2014 року було звільнено під час знаходження на лікарняному, на підставі заяви, яка датована 06 червня 2014 року, а наказ про звільнення позивача з роботи був виданий 04 червня 2014 року, що навіть за умови доведення факту її написання позивачем є порушенням вимог закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем в позові не було заявлено про те, що її було звільнено під час її непрацездатності, колегія суддів вважає безпідставними з тих підстав, що позовна заява містить посилання на те, що її звільнення було також проведено під час знаходження на лікарняному (а.с. 2).
Суд першої інстанції, поновлюючи позивачку на роботі, виходив з того, що за умови неотримання позивачем ОСОБА_1 до цього часу у передбаченому законом порядку трудової книжки із записом про звільнення, а також з огляду на відсутність доказів про її ознайомлення з наказом про звільнення, суд прийшов до висновку про те, що визначений частиною 1 статті 233 КЗпП України строк звернення до суду позивачем не пропущений.
Однак з таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до листка непрацездатності ОСОБА_1 з 28 травня 2014 року по 07.06.2014 року знаходилась на лікарняному (а.с. 30).
З червня 2014 року позивач на роботу не виходила, листків непрацездатності не подавала, а трудову книжку в адміністрації навчального закладу отримав її чоловік.
03 червня 2015 року рішенням МСЕК ОСОБА_1 повторно призначена інвалідність третьої групи строком до 01 червня 2016 року (а.с. 9 - зворот, 38).
05 жовтня 2015 року позивач звернулась до директора КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області»  із заявою-повідомленням, що вона виходить на роботу на свою посаду техпрацівника, однак у поновленні на посаді техпрацівника їй було відмовлено ( а.с. 11).
Відповідно до акту, складеному комісією 12.10.2015 року КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області», ОСОБА_1 відмовилась забирати свою трудову книжку (а.с. 35).
Трудова книжка була отримана ОСОБА_1 15.10.2015 року поштою, що підтверджується копією книги для запису рекомендованих відправлень (а.с. 84-85).
З пояснень в судовому засіданні свідка ОСОБА_2 , працюючою поштаркою, вбачається, що вона вручила конверт ОСОБА_1 , яка при неї відкрила його, та в конверті знаходилась трудова книжка (а.с. 112).
29 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Кодимської державної адміністрації про її незаконне звільнення (а.с. 197).
Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , надала пояснення, що під час проходження МСЕК, вона надавала трудову книжку, яка була у неї, в якої містився запис про її звільнення, інших записів не було, що підтверджується журналом судового засідання та технічною фіксацією (а.с. 168).
Згідно зі статтею 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.
Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.
Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).
Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.
Поважність причин пропуску строку - це обставини, які свідчать про те, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх трудових прав.
Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2006 року в справі «Красношапка проти України» вказано, що робітник, який вважає себе незаконно звільненим роботодавцем, має значний особистий інтерес у отриманні судового рішення щодо правомірності такої міри.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з червня 2014 року на роботу не виходила, проходила двічі МСЕК, для проходження якого надавала, як оригінал, який отримала 15 жовтня 2015 року так і копію трудової книжки, однак звернулась до суду з пропуском місячного строку, встановлено ст. 233 КЗоТ України, та не просила строк поновити.
Згідно п.п. 1, 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що дійсно звільнення ОСОБА_1  проведено не законно, однак підстав для поновлення  ОСОБА_1  на роботі не має, з підстав пропуску строку на звернення до суду, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу комунального закладу «Івашківський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» – задовольнити частково.
Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року – скасувати, ухвалити постанову.
В задоволені позовних вимог  ОСОБА_1  до комунального закладу «Івашківський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування завданої незаконним звільненням моральної шкоди – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 30 березня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

                                     ______________________________________ Т.В. Цюра