ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року	Львів	Справа № 460/3984/19 пров. № А/857/2969/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді -                                       Носа С. П.,
суддів -                                                            Кухтея Р. В., Обрізка І. М.,
за участю секретаря судового засідання -   Смолинець А.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 січня    2020 року в справі №460/3984/19 (головуючий суддя Жуковська Л. А., м. Рівне, повний текст рішення складено 20 січня 2020 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

                                                           ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" з 12.05.2019.
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що відповідно до посвідчення                   серії НОМЕР_1 від 26.04.2018 має статус особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 4. Вказує про те, що оскільки має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, досягнувши спеціального віку та маючи достатній страховий стаж роботи, 25.07.2019 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області з заявою про призначення пенсії із заниженням віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, відповідач листом від 28.10.2019 №27/03.3 повідомив про відмову в призначенні пенсії із заниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи". Вказує про те, що якості аргументів щодо відмови в призначенні пенсії вказано, що не підтверджено факт постійного проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю з 30.03.1987 по 25.01.1990. Звертає увагу на те, що факт роботи не за місцем постійного проживання жодним чином не можу впливати на пільгове право пенсійного забезпечення.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позов задоволити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що приймаючи рішення у даній справі судом першої інстанції всупереч обставинам справи неправильно застосовано норму - абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також, неправильно здійснено тлумачення, у змістовому зв`язку із нормою абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", що призвело до неправильного застосування норми                                 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року в справі №460/3984/19 залишити без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.
Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою, яка постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, категорія 4, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 виданого Рівненською обласною радою 26.04.2018 (а.с.15).
Згідно з довідкою виданою виконкомом Довговільської сільської ради від 02.07.2019 №711 ОСОБА_1 проживала з 30.03.1987 по 25.01.1990 в селі Довговоля Володимирецького району Рівненської області, територія якого відносить до зони посиленого радіоекологічного контролю. Підставою видачі вказаної довідки є господарська книга №1 (1986-1990рр) та особовий рахунок № НОМЕР_2 (а.с.16).
Відповідно до довідок виданих відділом реєстрації Виконавчого комітету Вараської міської ради від 02.04.2018 №1409/09, №1410/03, №1411/03, №1412/03 та №1413/03 зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є м.Вараш (а.с.17-19).
25.07.2019 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".
Листом від 28.10.2019 №27/03.3 відділ з питань перерахунків пенсій №2 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області повідомив позивачу про відмову в призначенні пенсії за віком згідно з ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки відсутні умови заниження пенсійного віку згідно зазначеною статтею. У листі вказано про те, що відповідно до трудової книжки з 18.08.1983 по 08.01.1991 позивач працювала у Повурському споживчому товаристві Ковельського району Волинської області, яке знаходиться не на території посиленого радіологічного контролю та відповідно до свідоцтв про народження дітей - місце їх народження - с.Підріжжя Ковельського району Волинської області. Також вказано про те, що за актами зустрічної перевірки, не підтверджено факт постійного проживання на території зони посиленого радіологічного контролю, а саме з 30.03.1987 по 25.01.1990 (а.с.8).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" і необхідністю захисту свої прав та інтересів шляхом зобов`язання призначити таку пенсію, позивач звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні даного позову, суд першої інстанції мотивував це тим, що 30.03.1987 по 25.01.1990 позивач проживала в с.Довговоля Володимирецького району Рівненської області, а з 26.01.1990 по 11.01.1991 та з 22.10.1991 по 29.09.1995 у м.Вараш, тобто 5 років 22 дні, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 1 рік за повні 3 роки проживання в такій зоні. Відтак, в силу вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач набуде право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 1 рік в 59 років. Оскільки, на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не досягла необхідного віку для призначення їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, то відповідно до вимог чинного законодавства України вона не набула права на призначення такої пенсії.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з п.4 ч.1 ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII) для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
Частиною 1 статті 55 цього Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють в зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали в цій зоні не менше 4 років, на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по                     31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (ч.3 ст.55 Закону №796-XII).
Відповідно до пп.5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12. 2005 № 1566/11846, далі - Порядок №22-1), документом, що засвідчує особливий статус особи, зокрема, є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням ст.55 Закону №796-XII для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.
Згідно з ч. 3 ст. 65 Закону №796-XII посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановлені цим Законом.
Наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється, посвідчення є чинним і вказує на те, що він згідно п.4 ч.1 ст.14 Закону №796-XII є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Матеріалами справи достеменно підтверджено, а саме довідкою виданою виконкомом Довговільської сільської ради ОСОБА_1 від 02.07.2019 №711, що вона проживала з 30.03.1987 по 25.01.1990 в селі Довговоля Володимирецького району Рівненської області, територія якого відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю. Підставою видачі вказаної довідки є господарська книга №1 (1986-1990рр.) та особовий рахунок №65 (а.с.16). А довідками, виданими відділом реєстрації Виконавчого комітету Вараської міської ради, від 02.04.2018 №1409/09, №1410/03, №1411/03, №1412/03 та №1413/03 підтверджується, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 з 30.03.1987 по 25.01.1990, з 26.01.1990 по 11.01.1991, з 22.10.1991 по 29.09.1995, з 29.09.1995 по 15.06.2002, з 15.06.2002 по 09.12.2004, з 10.12.2004 по 30.06.2017, з 30.06.2017 по даний час є м.Вараш.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991р. №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи»» с.Довговоля Володимирецького району Рівненської області та м. Кузнецовськ (м.Вараш) віднесенф до зони посиленого радіоекологічного контролю.
З встановлених обставин справи слідує, що позивач з 30.03.1987 по 25.01.1990 проживала в с.Довговоля Володимирецького району Рівненської області, а з 26.01.1990 по 11.01.1991 та з 22.10.1991 по 29.09.1995 у м.Вараш (Кузнецовськ), відтак станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 прожила 5 років 22 дні, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 1 рік за повні 3 роки проживання в такій зоні.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що 2 роки 22 дні в такий розрахунок не включається, оскільки до зарахування додатково 1 року для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку враховуються лише повні роки проживання або праці на території зони добровільного гарантованого відселення.
Крім цього, ОСОБА_1 не має права на початкову величину заниження пенсійного віку на 2 роки, оскільки в матеріалах справи відсутні та позивачем під час розгляду справи не надано жодних документів в підтвердження факту постійного проживання або постійної роботи з 26.04.1986 по 31.07.1986 в зоні посиленого радіологічного контролю, як цього вимагає норма статті 55 Закону №796-XII.
Згідно з ч.1 ст.26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше           26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня     2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше           33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Як встановлено та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10) та на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (25.07.2019) вона досягла повних 54 роки.
Враховуючи вищезазначені обставини та вимоги Закону №796-XII та                             Закону №1058-ІV колегія суддів констатує, що позивач набуде право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 1 рік в 59 років, а відтак оскільки, на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не досягла необхідного віку для призначення їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, то відповідно до вимог чинного законодавства України вона не набула права на призначення такої пенсії.
Висновки аналогічного характеру викладені Верховним Судом у постанові від 29.01.2020 у справі №572/245/17, які в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при прийняття даного рішення.
Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року в справі №460/3984/19 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених                              п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	І. М. Обрізко  	
Повне судове рішення складено 24 квітня 2020 року