ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/4779/18	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
  
розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року (суддя у 1 інстанції Кисіль Р.В.) в адміністративній справі №280/4779/18 за позовом  Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області  до  Державної екологічної інспекції у Запорізькій області   про визнання незаконним та протиправним припису,- 
ВСТАНОВИВ:
Костянтинівська сільська рада Мелітопольського району Запорізької області  звернулася до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Запорізькій області, в якому просила визнати незаконним та протиправним припис відповідача від 30.10.2018 року №041/03.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що відповідачем протиправно проведено перевірку позивача, оскільки сфера діяльності Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не поширюється на державну екологічну інспекцію України та її територіальні органи та статтею 2 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності до 31 грудня 2018 року. Також позивач зазначав, що у перевіряючих осіб посада, зазначена в направленні на перевірку, відрізнялась від посади зазначеної в службових посвідченнях, в направленні була зазначена не повна назва (найменування) суб`єкта перевірки, а акт перевірки не відповідає затвердженій формі уніфікованого акту. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року у задоволені позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
Колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга обґрунтована аналогічними доводами, що і позовна заява. 
В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Відповідно до вимог  статті 311 КАС України  справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в період часу з 22.10.2018р. по 29.10.2018р. на підставі наказу від 22.10.2018р. №458 та направлення на перевірку від 22.10.2018р. №386 була проведена планова перевірка позивача.
За результатами перевірки складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства (охорона земельних та водних ресурсів, атмосферного повітря, поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, додержання режиму території та об`єктів природно-заповідного фонду), який було отримано позивачем  29.10.2018 року.
На підставі висновків акту перевірки відповідачем винесено припис від 30.10.2018р. №041/03, який отримано позивачем 02.11.2018 року. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.
Так, позивач в поданому позові та апеляційній скарзі обґрунтовує протиправність припису безпідставністю проведеної перевірки за відсутнє на те у відповідача повноважень та діючих заборон щодо проведення таких перевірок та невідповідністю форми акта, який складений за результатами такої перевірки. При цьому, позивач жодним чином не спростовує встановлені порушення під час такої перевірки та не зазначає в чому саме полягає протиправність оскаржуваного припису.
Відповідно до   ст.16 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 20 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997р. №280/97-ВР, державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень.
Частинами 1 та 3 ст. 8 Господарського кодексу України встановлено, що держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання.
Відповідно до ч.1 ст.55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
Частиною другої вказаної статті визначено, що господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до  Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.
Господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи. Безпосередня участь держави, органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській діяльності може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з абз. 2 ст.1 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” від 05.04.2007р. №877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Відповідно до п. 1, 2, 5, 7 “Порядку контролю за здійсненням органами місцевого самоврядування делегованих повноважень органів виконавчої влади” затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 1999 р. №339 контроль за здійсненням органами місцевого самоврядування делегованих повноважень органів виконавчої влади (далі - контроль) покладається на відповідні місцеві держадміністрації та Раду міністрів Автономної Республіки Крим, а у випадках, передбачених законодавством, - на міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, їх територіальні органи (далі - органи, що здійснюють контроль).
Контроль здійснюється шляхом аналізу актів органів місцевого самоврядування, надання органами місцевого самоврядування інформації про виконання делегованих повноважень органів виконавчої влади, проведення перевірок діяльності виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.
Рада міністрів Автономної Республіки Крим та відповідні місцеві держадміністрації розробляють та затверджують щорічні плани здійснення контролю. 
Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, їх територіальні органи здійснюють контроль відповідно до повноважень та у порядку, визначеному законодавством.
Постановою Кабінету Міністрів України №275 від 19.04.2017 затверджено Положення про Державну екологічну інспекцію України (далі – Положення №275).
Відповідно до п.1 Положення №275 Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Згідно з п.7 Положення №275 Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до статті 21 Закону України “Про центральні органи виконавчої влади”, пункту 7 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275, та постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2011 року № 995 “Про утворення територіальних органів Державної екологічної інспекції”, Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 11.08.2017 №312, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України  04 вересня 2017 р. за № 1080/30948 затверджено “Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі” (далі – Положення №312). 
Пунктом 1 розділу 1 Положення №312 встановлено, що Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Інспекція) є територіальним органом Державної екологічної інспекції України (далі - Держекоінспекція) та їй підпорядковується.
Згідно з п.2 розділу 2 Положення №312 до функцій територіальних органів Державної екологічної інспекції України відноситься здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про екологічну та радіаційну безпеку; про охорону земель, надр; про охорону, раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; про охорону атмосферного повітря; про охорону, захист, використання та відтворення лісів; про раціональне використання, відтворення і охорону об`єктів тваринного світу; про охорону, використання і відтворення риби та інших водних живих ресурсів; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов; про охорону, утримання і використання зелених насаджень; про використання, охорону і відтворення об`єктів рослинного світу; щодо дотримання правил створення, поповнення, зберігання, використання та державного обліку зоологічних, ботанічних колекцій і торгівлі ними; з питань дотримання положень Конвенції про міжнародну торгівлю видами дикої фауни і флори, що перебувають під загрозою зникнення (CITES); під час ведення мисливського господарства та здійснення полювання; про збереження об`єктів рослинного та тваринного світу, занесених до Червоної та Зеленої книг України, формування, збереження і використання екологічної мережі; про охорону і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду; з питань поводження з відходами; у сфері хімічних джерел струму в частині забезпечення екологічної безпеки виробництва хімічних джерел струму та утилізації відпрацьованих хімічних джерел струму, ведення обліку обсягів накопичення відпрацьованих хімічних джерел струму та передачі їх для утилізації; щодо дотримання вимог реєстрації в суднових документах операцій із шкідливими речовинами та сумішами, баластними та лляльними водами; щодо дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки стосовно біологічних об`єктів природного середовища під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованих організмів у відкритій системі.
З огляду на вищевказані норми, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що на Держекоінспекцію поширюється сфера дії Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”, а тому остання мала повноваження на проведення перевірки позивача щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства (охорона земельних та водних ресурсів, атмосферного повітря, поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду).
Так, зокрема, повноваження щодо проведення Держекоінспекцію перевірки органу місцевого самоврядування з питань охорони навколишнього природного середовища обґрунтовані Верховним Судом у постанові від 21.06.2018 року по справі №815/3598/15.
Посилання позивача на ст.2 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», відповідно до якої встановлено до 31.12.2018 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, є безпідставними.
Так, дія вказаного Закону поширюється щодо проведення перевірок суб`єктів господарювання, в той час як було зазначено раніше, позивач не суб`єктом господарювання у розумінні приписів чинного законодавства, а є органом місцевого самоврядування, який  наділений певними господарськими компетенціями, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлений мораторій на підставі Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не може бути застосований у спірних правовідносинах. 
Відповідно до пункту 4 статті 4 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю) встановлюються виключно законами.
У частині п`ятнадцятій статті 4 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” визначено, що при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів.
Відповідно до абзацу 8 частини другої статті 5 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” уніфіковані форми актів з переліком питань затверджуються органом державного нагляду (контролю) та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті протягом п`яти робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством.
Таким чином, під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) територіальні органи Держекоінспекції керуються Законом України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”.
Згідно з частиною шостою статті 7 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.
Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.
В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.
Таким чином, вимоги до форми акту встановлені в Законі України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”. 
Так, посилання позивача на невідповідність акта уніфікованій формі, яка затверджена Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 09.08.2017 року № 303, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 жовтня 2017 р. за № 1289/31157 “Про затвердження Уніфікованої форми акта,  що складається за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів” є безпідставними, оскільки позивачем не наведені суттєві порушення, які містяться в такому акті. 
При цьому, колегія суддів зазнає про необґрунтованість доводів скаржника щодо скасування припису лише з підстав наявності  недоліків у формі акта перевірки, за умов додержання процедури проведення перевірки та наявності порушень, встановлених під час такої перевірки, з урахування того, що позивачем не надано жодних обґрунтованих заперечень з приводу виявлених порушень. 
Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що суб`єкт перевірки має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу, якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, у подальшому предметом розгляду у суді має бути лише суть виявлених порушень. У разі невикористання суб`єктом перевірки цього права не можна визнати такі порушення безумовною підставою для скасування рішення органу державного нагляду (контролю), прийнятого за наслідками проведених заходів.
Процедурні порушення під час призначення та/або проведення перевірки контролюючим органом не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності рішень, прийнятих за результатами відповідної перевірки.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №2а/2570/6273/2011 та інших.
Щодо посилань скаржника на наявну розбіжність посад працівників відповідача, які зазначені у приписі та ті які вони займали, колегія суддів зазначає, що позивачем чітко не зазначено в чому саме полягає така розбіжність, в той час як з наявних в матеріалах справи припису та направлення на перевірку слідує, що працівники відповідача які були направлені на перевірку і підписала оскаржений припис (посади, прізвища і ініціали працівників, зазначені в направленні, збігаються з тими, які підписали оскаржуваний припис). 
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245,  250,  315,  316,  321,  322,  327,  329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття  та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко