ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 р.	Справа № 520/12864/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Зеленського В.В. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2020, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 28.01.2020 по справі № 520/12864/19 за позовом       ОСОБА_1 до   Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області              
          про визнання незаконними та скасування всіх дій,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в якому просить суд визнати незаконними та скасувати всі дії відповідача в межах та за межами виконавчого провадження № 58191709 як такі, що проведені з порушенням законодавства і його прав як сторони виконавчого провадження.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Миронової М.В. стосовно не надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59849213 від 20.08.2019 року ОСОБА_1 відповідно до положень ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" рекомендованим поштовим відправленням.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування дій відповідача та ухвалити нове або змінити рішення, яким скасувати дії відповідача, зокрема постанову від 14.11.2019 про арешт коштів позивача як незаконну.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Таким чином, оскільки виконавчим написом фактично визначено спосіб виконання – стягнення нерухомого майна, то звернення стягнення на кошти боржника є незаконним. 
У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
За приписами ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено  та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що  виконавчим написом вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 1414 від 18.09.2018 звернуто стягнення на нерухоме майно – квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 08.04.2004 державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І., передане в іпотеку Акціонерному товариству КБ "Приватбанк" (а.с. 115).
12.08.2019 від представника АТ КБ "ПРИВАТБАНК"   до Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області повторно надійшла заява про відкриття виконавчого провадження, відповідно до якої направлено до прийняття для виконання виконавчий документ приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 1414 від 18.09.2018 щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1  на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованості у розмірі 155028,69 грн., а також: витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3500,00 грн., а всього 158528,69 грн (а.с. 101-102).
20.08.2019 державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Мироновою М.В. на підставі ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження  (ВП № 59849213)  про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості у розмірі  158528,69 грн.
Згідно супровідного листа від 20.08.2019 зазначена постанова  сформована до направлення учасникам виконавчого провадження, зокрема, і позивачу за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1  (а.с. 117).
Учасниками  справи не оспорюється, що від АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" за вих. № 897313 від 02.09.2019 та № 892162 від 30.08.2019 до відділу надійшли листи щодо відкриття ОСОБА_1 рахунків.
14.11.2019 у зв`язку з отриманням відповідачем інформації стосовно відкриття позивачем банківського рахунку, державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в рамках виконавчого провадження №59849213   винесено постанову про арешт коштів боржника.
Позивач, вважаючи протиправними дії державного виконавця, звернувся до суду з цим позовом.
          Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів надсилання відповідачем оскаржуваної постанови позивачу рекомендованим поштовим відправленням, що передбачено положеннями ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", та свідчить про обґрунтованість позовних вимог позивача в цій частині. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Миронової М.В. стосовно не надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59849213 від 20.08.2019 ОСОБА_1 відповідно до положень ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" рекомендованим поштовим відправленням.
          Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виснував, що позивачем не надано доказів протиправності  виконавчого документу, що слугував підставою для відкриття виконавчого провадження, а під час розгляду справи судом встановлено, що державним виконавцем постанову про відкриття виконавчого провадження № 59848213 винесено у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження".
          Оскільки відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а позивач оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні позову, в межах апеляційного розгляду справи не надається правова оцінка рішення суду в частині задоволення позову.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 5 Закону №1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно ч.1 ст. 18 Закону №1404, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404).
Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначене статтею 48 Закону №1404.
Так, згідно частиною першої вказаної статті Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Відповідно о ч. 7 ст. 51 Закону № 1404 примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".
За змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України "Про іпотеку" до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 48 Закону № 1404. 
Таким чином, доцільно вважати, що положення Закону № 1404 допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження, але задоволення вимог стягувача здійснюється виключно за рахунок тих коштів, які надійшли від реалізації предмета іпотеки та не допускають стягнення іншого виду майна (коштів), що належать боржнику.
За таких обставин, в такій ситуації вчинення інших заходів примусового виконання виконавчого документа, зокрема шляхом накладення арешту на кошти боржника на рахунках в банку, є недопустимим.
Така аргументація суду підсилюється внаслідок правового аналізу норм ст. 39 та 51 Закону № 1404, відповідно до яких у разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернено стягнення на заставлене майно, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 15 частини першої статті 39 цього Закону.
З огляду на матеріали справи, підставою для відкриття оскаржуваного виконавчого провадження слугував виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондара І.М. № 1414 від 18.09.2018, яким звернуто стягнення на нерухоме майно – квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та  передане в іпотеку Акціонерному товариству КБ "Приватбанк". У виконавчому написі визначено, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задоволенню підлягають вимоги АТ КБ "Приватбанк" у розмірі: заборгованість за кредитом – 10577,53 грн, заборгованість за відсотками – 45608,92 грн, пеня – 98842,24 грн, всього заборгованість становить у розмірі 155028,69 грн., а також: витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3500,00 грн.
Суд апеляційної інстанції встановив, що 14.11.2019  державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в рамках виконавчого провадження № 59849213   винесено постанову про арешт коштів боржника
Колегія суддів уважає, що в контексті розгляду спірних правовідносин накладення арешту на кошти боржника на рахунках в банку не є законним заходом примусового виконання виконавчого документа (виконавчого напису нотаріуса), адже в останньому чітко визначено спосіб та  порядок його виконання - за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, яке було передано в іпотеку.
Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25.02.2018 у справі № 924/789/18, відповідно до якої виконавчий напис нотаріуса щодо звернення стягнення на майно боржника (заставодавця) на користь стягувача (кредитора, заставодержателя) розповсюджує свою дію та має відповідні правові наслідки лише щодо конкретно визначеного майна боржника (відомості про які зазначаються у виконавчому написі), та не розповсюджує свою дію на інші види майна або грошові кошти, належні боржнику; не розповсюджує свою дію та не має правових наслідків для інших осіб, ніж ті, що визначені у виконавчому написі як стягувач і боржник.
За таких обставин, державний виконавець Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, приймаючи  в рамках виконавчого провадження № 59849213 постанову про арешт коштів боржника, діяв не у спосіб та без дотримання порядку, визначеного Законом № 1404   та Закону України "Про іпотеку".
Наведене вище не враховано судом першої інстанції, який дійшов помилкового висновку про правомірність дій державного виконавця в частині прийняття постанови про арешт коштів боржника та не з`ясував особливості вчинення виконавчих дій у випадку, якщо виконавчий документ стосується звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування рішення або ухвали суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема,  неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та не враховано приписи ст. 18, 39, 51 Закону № 1404, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в  частині відмови в  задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника з прийняттям нової про задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині.
Водночас колегія суддів не вбачає правових підстав для визнання протиправними інших дій та рішень державного виконавця, оскільки в матеріалах справи на час розгляду справи як судом першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції відсутні належні та достатні докази того, що виконавчий напис  нотаріуса, на підставі якого розпочато проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП № 59849213, втратив юридичну силу.
Доводи  апеляційної скарги в цій частині висновки суду першої інстанції не спростовують.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 по справі               № 520/12864/19  скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про  визнання  незаконною та скасування  постанови про арешт коштів боржника від 14.11.2019 в межах виконавчого провадження ВП № 59849213.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області  в цій  частині задовольнити. 
Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника, постановлену 14.11.2019 державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Мироновою М.В. в межах виконавчого провадження ВП № 59849213, про накладення арешту на грошові кошти на рахунках, що належать ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 по справі № 520/12864/19 залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	В.В. Зеленський    Я.В. П`янова