Ухвала
2 березня 2020 року
м. Київ
справа № 753/3548/17
провадження № 61-14052ск19
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ:
19 липня 2019 року подана касаційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року, повний текст якої складено 27 червня 2019 року.
Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання виправленої касаційної скарги, оформленої у відповідності до вимог статті 392 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, та документа про сплату судового збору у розмірі 16 000 грн.
Копію ухвали суду від 31 липня 2019 року  ОСОБА_1 отримано, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
7 жовтня 2019 року до касаційного суду від  ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали надійшла виправлена касаційна скарга. Також заявником надано клопотання про звільнення від сплати судового збору, обґрунтоване скрутним майновим станом  ОСОБА_1 та посиланням на статтю 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
На підтвердження зазначених доводів ОСОБА_1 надано довідку № 39 від 30 вересня 2019 року про нарахування їй заробітної плати за період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року відмовлено ОСОБА_1  у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року; продовжено ОСОБА_1 встановлений ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року процесуальний строк для сплати судового збору на три дні з дня вручення копії цієї ухвали.
Копія ухвали суду від 17 жовтня 2019 року направлялася судом касаційної інстанції на адресу ОСОБА_1 , вказану нею у касаційній скарзі, неодноразово, проте рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу суду не повертались. 
Крім того, ухвалу Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
17 січня 2020 року до касаційного суду від  ОСОБА_1 надійшла заява, в якій ОСОБА_1 просила розглянути питання про відвід судді Карпенко С. О. та звільнити заявника від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» і у зв`язку із її скрутним майновим станом. Доказів на підтвердження викладених у заяві доводів ОСОБА_1 не надано.
Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2020 року визнано необґрунтованою заяву  ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Карпенко С. О. від участі у розгляді справи № 753/3548/17. Заяву про відвід судді-доповідача Карпенко С. О. передано для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 січня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Гульку Б. І.
Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Карпенко С. О. у справі за позовом  ОСОБА_1 до Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про стягнення коштів, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року відмовлено.
У подальшому матеріали касаційного провадження передано судді-доповідачу Карпенко С. О.
7 лютого 2020 року до касаційного суду від  ОСОБА_1 надійшла заява, в якій ОСОБА_1 просила звільнити її від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку із її скрутним майновим станом та на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір». Доказів на підтвердження викладених у заяві доводів ОСОБА_1 не надано.
Зі змісту заяв  ОСОБА_1 , які надійшли до касаційного суду 17 січня 2020 року та 7 лютого 2020 року, вбачається, що заявник обізнана про існування ухвали Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року, якою  ОСОБА_1  відмовлено у задоволенні її клопотання про звільнення від сплати судового зборуна підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та у зв`язку із її скрутним майновим станом.
Крім того, судом касаційної інстанції повторно направлено на адресу ОСОБА_1 копію ухвали Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року, яку нею отримано 19 лютого 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Вирішуючи питання про звільнення  ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року Верховний Суд зазначає наступне.
Посилання заявника на положення пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» відхиляються касаційним судом з огляду на таке.
Згідно із пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Доводи про те, що заявник звільнена від сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», є необґрунтованими, оскільки указаний закон передбачає звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції, звільнення відповідача від сплати судового збору за оскарження судових рішень за такими позовами у касаційному порядку законом не передбачено. 
Суди в своїй діяльності дотримуються національних та міжнародних норм, стандартів та принципів здійснення правосуддя з метою підвищення ступеня довіри суспільства до органів судової влади та суміжних правових інститутів (положення Стратегії реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленої Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015).
Відповідно до змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.
Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року    № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. 
Так, в переліку процесуальних прав учасників справи, зокрема, є право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (пункт 3 частини першої статті 43 ЦПК України).
Вказане право особа може реалізувати шляхом подання процесуальних документів до судів відповідних інстанцій.
Відповідно до змісту частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).
Звернення заявника із заявами, які надійшли до касаційного суду 17 січня 2020 року та 7 лютого 2020 року, про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року з підставаналогічних викладеним у клопотанні, що надійшло на адресу касаційного суду 7 жовтня 2019 року і вирішено ухвалою суду від 17 жовтня 2019 року, є прикладом зловживання процесуальними правами та полягає у їх недобросовісному використанні, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом. Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, які беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. Щоразу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з метою захисту своїх прав, а задля досягнення сторонніх цілей, вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.
Такі дії суперечать основним засадами (принципами) цивільного судочинства, а також його завданню. З огляду на викладене вчинення заявником вказаних дій суд вважає за можливе визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.
Ураховуючи зазначене, заяви  ОСОБА_1 прозвільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року підлягають залишенню без розгляду.
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Особливо це стосується порушення заявником процедури касаційного провадження.
Варто зазначити, що залишення судом касаційної інстанції без розглядузаяв  ОСОБА_1  про звільнення від сплати судового збору не може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається. 
Оскільки станом на 2 березня 2020 року заявником недоліки касаційної скарги не усунено та не надано документ, що підтверджує сплату судового зборуу встановлених порядку і розмірі, вказане свідчить про невиконання нею вимог ухвали Верховного Суду від 31 липня 2019 року в повному обсязі, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 44, 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року залишити без розгляду. 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року вважати неподаною і повернути заявнику.
Заявнику надіслати копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами, іншим учасникам справи надіслати копію ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                    С. О. Карпенко