СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2020 р.                                                               Справа № 922/3530/19  

          Колегія суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя  Слободін М.М. 
при секретарі Пархоменко О.В.    
позивача - прокурор Алекаєв Ю.В., службове посвідчення №042342 від 29.03.2016 року; 
1-го відповідача - не з`явився; 
2-го  відповідача - не з`явився;
3-го відповідача - не з`явився;
третьої особи - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного   апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області   (вх. № 1069Х/1-18) 
на рішення господарського суду Харківської   області від 04.03.2020 року у справі №922/3530/19,  ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської  області (суддя Калантай М.В.),  повний текст якого складено 16.03.2020 року 
за  позовом Заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, м. Ізюм Харківської області    
до 1-го відповідача  Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, м.Харків 
до 2-го відповідача Фізичної особи ОСОБА_1 , с.Кіндрашівка             Харківської області
до 3-го відповідача Фермерського господарства "Ранг", с.Кіндрашівка Харківської області              
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо  предмету  спору, на стороні другого відповідача -  Фермерське господарство "Приоскільне", с. Кіндрашівка Харківської області
про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним             договору оренди, суборенди земельної ділянки, скасування їх             державної реєстрації та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської   області від 04.03.2020 року у справі №922/3530/19   у  задоволенні позову Заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області  Фізичної особи ОСОБА_1   та Фермерського господарства "Ранг", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо  предмету спору  на стороні другого відповідача - Фермерського господарства "Приоскільне", про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди, суборенди земельної ділянки, скасування їх державної реєстрації та повернення земельної ділянки - відмовлено.
Заступник прокурора Харківської області    з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся  до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення  господарського суду Харківської   області від 04.03.2020 року  у справі  та ухвалити  нове рішення, яким   позов задовольнити.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує таке.
Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку, що чинне законодавство не містить застережень щодо максимального чи мінімального розміру земельної ділянки, яка  може бути надана громадянину, як і не містить обмежень щодо кількості таких ділянок; не встановлює обов`язку ГУ Держземагенства у Харківській області пересвідчитись в  дійсності  волевиявлення заявника (громадянина, який звертається з заявою про надання земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства), наявності в нього бажання створити фермерське господарство, спроможності вести господарство такого виду.
Проте, всупереч ст. 14 ГПК України, господарський суд першої інстанції розглянув справу поза межами заявлених прокурором вимог, зокрема, обставин на які прокурор посилався як на підставу матеріально - правових вимог.
Спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 14,2449 га опинилась в користуванні Фермерського господарства "Ранг" без проведення земельних торгів; зміст правового регулювання загальних засад та порядку діяльності фермерського господарства свідчить про необхідність особистої участі  засновників фермерського господарства (голови) та його членів у веденні фермерського господарства з метою реалізації їх ініціатив у сфері товарного сільськогосподарського виробництва.
Посилається на правові висновки, викладені  у постановах Верховного Суду від 03.02.2016 року у справі №6-2902цс15, від 11.05.2016 року у справі №6-2903цс15, від 18.05.2016 року у справі №6-248цс16.
Без конкурентних засад (земельних торгів) земельні ділянки передаються в оренду для ведення фермерського господарства лише громадянам, отримання саме громадянином права на земельну ділянку є передумовою для створення ним юридичної особи - фермерського господарства; відсутність у заяві хоча б однієї з умов, необхідних для підтвердження права на отримання земельної ділянки є підставою для відмови у її задоволенні; жодних складових обґрунтування розмірів земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства вказана заява не містить; заява ОСОБА_1  від 11.09.2014 року є штучною підставою для незаконного отримання  спірної земельної ділянки  для інших, ніж ведення фермерського господарства, цілей.
Господарським судом першої інстанції не досліджено   інформацію ГУ ДФС у Харківській області від 08.12.2019 року №142/2/9/20-40-13-05-15, відповідно до якої ОСОБА_1 декларації земельного податку за 2014-2017 року до Салтівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області не подавав; дії ОСОБА_1  були спрямовані для отримання ФГ "Ранг" в користування   земельної ділянки  за спрощеною процедурою, а саме без проведення земельних торгів (аукціону), що передбачено  ст.ст. 124,134 ЗК України, а сам ОСОБА_1   не мав жодних намірів на використання земель за призначенням.
Всупереч ст. 76 ГПК України, господарським судом першої інстанції не надано оцінки належним доказам щодо відсутності зареєстрованої за ОСОБА_1   сільськогосподарської техніки, самохідних машин та механізмів для обробітку землі - листу Головного управління Держпроспоживслужби у Харківській області від 27.11.2017 року №7.0/11349.
Господарським судом першої інстанції в порушення ст. 86 ГПК України не надано належної оцінки поданим  прокурором  доказам того, що дозвіл на розробку землевпорядної документації не надавався, компетентними органами згідно з вимогами ст. ст. 185, 186, 186-1 ЗК України не погоджувався та ГУ Держземагенства у Харківській області не затверджувався.
В порушення ст.ст. 11, 14, 236 ГПК України, місцевим господарським судом не надано належної оцінки доводам прокурора, що ГУ Держземагенства у Харківській області, всупереч вимогам ст. ст. 122, 123, 124, 134, 186, 186-1 ЗК України, ст. ст. 7, 8, 14 Закону України "Про фермерське господарство" видано наказ від 26.09.2014 року №2310-СГ  без розгляду належним чином розробленої, погодженої та затвердженої землевпорядної документації, незаконно передано у користування ОСОБА_1 ,  а в подальшому - ФГ "Ранг" земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення, площею 14, 2449 га.
В порушення ст. ст. 11, 13-14 ГПК України, господарський суд першої інстанції не застосував норму ст. 14 Закону України "Про фермерське господарство" до спірних правовідносин з приводу незаконності наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області "Про надання згоди на передачу земельної ділянки в суборенду" від 13.12.2016  року №14382-СГ та недійсності договору суборенди земельної ділянки між Малим ОСОБА_1 ,  та ФГ "Ранг" від 06.01.2017 року.
ГУ Держземагенства у Харківській області  всупереч ст. 14 Закону України "Про фермерське господарство" допустило передачу спірної земельної ділянки в суборенду не фермерським господарством, для діяльності якого   земельна ділянка  раніше надавалась в оренду, відповідно до наказу від 26.09.2014 року №2310-СГ, а громадянином.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року   в Україні введений карантин; постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року  № 239 до   постанови  від 11.03.2020  року № 211  внесено  зміни, якими  дію карантину продовжено до 24 квітня 2020 року.
Згідно зі статтями  3  та 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю;  обов`язком держави є захист життя людини.
Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом   №9рс-186/20 від 16.03.2020 року  до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.
Для  запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників   на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 року  за № 04-а встановлено особливий режим роботи  суду в умовах карантину. Наказом   від 26.03.2020 року №05-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.
Крім того, відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)" від 30.03.2020 року № 540-IX, який набрав чинності з 02.04.2020 року,  розділ Х  ГПК України  "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту:
"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину; строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2020 року, суддею - доповідачем у справі визначено суддю  Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2020 року відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою скаргу Заступника прокурора Харківської області    на рішення господарського суду Харківської   області від 04.03.2020 року у справі; відповідачам  та третій особі  встановлено  строк до 12.05.2020 року на протязі якого вони   мають  право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено  справу     до розгляду на  "25" травня 2020 року.
12.05.2020 року на адресу суду від 1-го  відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4496), в якому останній просить  залишити оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує про таке.
Прокурором не доведено факту порушення, не визнання або оспорювання відповідачами законних інтересів держави та не доведено нікчемності правочину;   ОСОБА_1 , шляхом подання звернення до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області щодо отримання в користування на умовах оренди земельної ділянки реалізував своє волевиявлення та намір отримати земельну ділянку в оренду для ведення фермерського господарства.
22.05.2020 року на адресу суду від 1-го  відповідача  надійшло клопотання (вх.№4983), в якому останній просив  відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з введенням карантину, яке долучено до матеріалів справи.
В судовому засіданні 25.05.2020 року прокурор підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити; представник 3-го відповідача - голова Фермерського господарства "Ранг" проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від  25.05.2020 року  оголошено перерву у розгляді справи до 10.06.2020 року. 
Оголошуючи перерву у розгляді справи, колегія суддів виходила з того, що  розгляд   апеляційної скарги здійснюється у судових засіданнях (не в письмовому провадженні), а отже, за відсутністю клопотань  учасників справи,  щодо проведення судового засідання без їх участі, можливість забезпечення реалізації їх  процесуальних прав, пов`язаних із участю у судовому засіданні, є обмеженою в контексті запроваджених заходів запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 (обмеження щодо пересування громадського транспорту та міжміського сполучення тощо) та  може бути здійснений за межами встановленого ст.273 ГПК  України строку розгляду апеляційної скарги, що  не є порушенням   встановлених п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950р. гарантій, в контексті усталеної практики Європейського суду з прав людини.
10.06.2020 року на адресу суду від 1-го відповідача надійшло клопотання про  відкладення розгляду справи (вх.№5650), в якому останній просить відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з введенням карантину, яке долучено до матеріалів справи.
Розглянувши   клопотання  1-го відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає    таке.
 Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для чого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Між тим,  постановою  Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392, з 01.06.2020 року послаблено протиепідемічні заходи та, зокрема, дозволено перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому) між регіонами,    міжобласні    пасажирські перевезення автомобільним транспортом між регіонами. 
А тому, беручи до уваги те, що  місцезнаходженням 1-го відповідача є м. Харків та останнім   не надано  належних  та допустимих доказів в розумінні ст. ст.  77-79 ГПК України  неможливості прибуття представника  в судове засідання 10.06.2020 року;    явка представників сторін у судове засідання    обов`язковою не визнавалась;  інших документів та пояснень, ніж ті, що   містяться в матеріалах справи, 1-м відповідачем  не надано, підстав для   відкладення розгляду справи не має.
Отже, в задоволенні  клопотання  1-го відповідача  про відкладення розгляду справи слід відмовити, оскільки інших обставин, які б вказували на існування об`єктивних перешкод для розгляду справи, відповідачем  не наведено та судом не встановлено.
          У судовому засіданні 10.06.2020 року прокурор підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення  господарського суду Харківської   області від 04.03.2020 року  у справі  та ухвалити  нове рішення, яким   позов задовольнити.
          Представник 1-го відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Харківській області  в судове засідання 10.06.2020 року не з`явився,  на підтвердження направлення копії ухвали  суду від  25.05.2020 року 1-му відповідачу  у справі додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового  відправлення    "Укрпошта"  від 09.06.2020 року №6102252270530,  згідно з яким останній отримав копію ухвали  суду від 25.05.2020  року - 01.06.2020 року.
           ОСОБА_1  в судове засідання 10.06.2020 року не з`явився,  на підтвердження направлення копії ухвали  суду від  25.05.2020 року 2-му відповідачу  у справі додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового  відправлення    "Укрпошта"  від 03.06.2020 року №6102252270514,  згідно з яким останній отримав копію ухвали  суду від 25.05.2020  року - 30.05.2020 року.
          Представник 3-го відповідача - Фермерського господарства "Ранг"   в судове засідання 10.06.2020 року не з`явився,  на підтвердження направлення копії ухвали  суду від  25.05.2020 року 3-му відповідачу  у справі додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового  відправлення    "Укрпошта"  від 03.06.2020 року №6102252270506,  згідно з яким останній отримав копію ухвали  суду від 25.05.2020  року - 30.05.2020 року.
          Разом з тим, представник 3-го відповідача був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, що слідує з  розписки від 25.05.2020 року про дату та час наступного судового засідання (т.2., а.с.3).
          Представник третьої особи - Фермерського  господарства "Приоскільне" в судове засідання 10.06.2020 року не з`явився,  на підтвердження направлення копії ухвали  суду від  25.05.2020 року третій особі   у справі додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового  відправлення    "Укрпошта"  від 03.06.2020 року №6102252270492,  згідно з яким останній отримав копію ухвали  суду від 25.05.2020  року - 30.05.2020 року.
          Також, відповідно до ч. 2   ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень"    усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
          Згідно з ч. 1 та 2    ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень"   для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції,  Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. 
          Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1   ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
          Ухвалу   суду   від  25.05.2020 року   було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена  за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.
          Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
                    Постановами  Кабінету Міністрів України   від 22.04.2020 року №291,  від 11.05.2020 року  №349, від 20.05.2020 року №392  до   постанови  від 11.03.2020 року  № 211 внесено зміни, якими  дію карантину продовжено до 22.06.2020 року та   послаблено протиепідемічні  заходи;  наказами голови Східного апеляційного господарського  суду    від 08.05.2020 року №08-а та від 22.05.2020 року №10-а,  на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму; наказом    від 02.06.2020 року №11-а   послаблено карантинні   заходи.
          Також, відповідно до       статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої       Законом України від 17.07.1997 року  №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
          Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
          Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005  року у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року  у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року  у справі "Красношапка проти України").
          Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства,   з урахуванням доповнень розділу  Х  ГПК України  "Прикінцеві положення" пунктом 4  щодо продовження  на час карантину (з 12.03.2020 року, який триває), строків  судового розгляду справи відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)" від 30.03.2020 року № 540-IX, який набрав чинності з 02.04.2020 року,  беручи до уваги необґрунтованість    клопотання представника  1-го відповідача  щодо відкладення розгляду апеляційної скарги  у зв`язку з карантинними заходами, які на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції послаблено та недоведеність відсутності   можливості у  представника відповідача з`явитися в судове засідання,  було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених         ст.  42 ГПК  України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
          Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора,   перевіривши повноту встановлення господарським  судом першої інстанції  неоспорених обставин справи,  колегія суддів встановила таке.
11.09.2014 року гр. ОСОБА_1  звернувся до Головного управління Держземагентства у Харківській області з заявою про надання в оренду земельної ділянки (кадастровий номер 6323783000:02:000:0611), площею 14,2449га, розташованої  за межами населеного пункту на території Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області для ведення фермерського господарства строком на 49 років.
До   заяви ОСОБА_1  було додано копії:  витягу з Державного реєстру прав, паспорту та ідентифікаційного коду,   документу  про наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, інформацію про нормативну грошову оцінку.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - земельна ділянка кадастровий номер 6323783000:02:000:0611, площею 14,2449га розташована за адресою Кіндрашівська сільська рада Куп`янського району Харківської області, форма власності державна, дата державної реєстрації 06.11.2013 року.
Згідно з дипломом ЦВ №668931 ОСОБА_1 .   з 1987 року по 1993 рік навчався в Харківському інституті механізації та електрифікації сільського господарства, за спеціальністю механізація сільського господарства.
Наказом Головного управління Держземагентства у Харківській області "Про надання в оренду земельної ділянки" від 26.09.2014 року  № 2310-СГ ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення площею 14,2449га із кадастровим номером 6323783000:02:000:0611, яка розташована за межами населених пунктів Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, для ведення фермерського господарства, строком на 49 років.
На підставі вказаного наказу, 21.11.2014 року  між Головним управлінням  Держземагентства у Харківській області, як орендодавцем, та ОСОБА_1 ,  як орендарем, укладено договір оренди  вказаної земельної ділянки.
Договір оренди зареєстрований 06.05.2015 року, що слідує з відомостей  з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Земельна ділянка передана ОСОБА_1  за актом приймання-передачі земельної ділянки за договором оренди землі.
16.05.2016 року між Головним управлінням  Держземагентства в Харківській області та ОСОБА_1   укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 21.11.2014 року №б/н, право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 06.05.2015 року, відповідно до якої визначено розмір орендної плати в розмірі 12176,44грн. (4% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок).
Пунктом 32 договору оренди визначено право орендаря передавати в суборенду земельну ділянку або її частину без змін цільового призначення, за погодженням з орендодавцем.
07.12.2016 року   ОСОБА_1   звернувся з заявою до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про  надання згоди на передачу в суборенду   вказаної земельної ділянки.
Наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області №14382-СГ від 13.12.2016 року   ОСОБА_1  надано згоду на передачу в суборенду вказаної земельної ділянки.
06.01.2017 року між ОСОБА_1 ,  як орендарем, та Фермерським господарством  "Ранг", як суборендарем, укладено договір суборенди земельної ділянки, за умовами якого орендар передав суборендарю у строкове платне користування земельну ділянку площею 14,2449га із кадастровим номером 6323783000:02:000:0611, яка розташована за межами населених пунктів Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області.
Умови вказаного договору щодо строку суборенди та розміру плати за користування земельною ділянкою відповідають умовам договору оренди землі від 21.11.2014 року.
Договір суборенди зареєстрований 30.03.2017 року, що слідує з відомостей   з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Земельна ділянка передана у користування Фермерському господарству  "Ранг" за актом приймання-передачі земельної ділянки за договором суборенди землі.
Прокурор посилається  на те, що   наказ від 26.09.2014 року  №2310-СГ було прийнято Головним управлінням Держземагентства у Харківській області всупереч вимогам ст.ст. 122, 123, 124, 134, 150, 186, 186-1 ЗК  України, ст.ст. 7, 8, 14 Закону України "Про фермерське господарство";    ОСОБА_1 не мав наміру самостійно займатися обробітком земельних ділянок, а тому дії 2-го  відповідача були спрямовані для отримання  ним  в користування земельної ділянки за спрощеною процедурою, а саме без проведення земельних торгів (аукціону), що передбачене ст.ст.124, 134 ЗК  України. 
Вказане вище й стало підставою для звернення прокурора з позовом  до господарського суду Харківської області, в якому останній просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгемагенства у Харківській області "Про передачу в оренду земельної ділянки" від 26.09.2014 року  № 2310-СГ;  визнати недійсним, укладений 21.11.2014 року  між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 договір оренди землі сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, площею 14,2449 га, яка розташована за межами населених пунктів Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки;  визнати недійсним, укладений між ОСОБА_1  та Фермерським господарством "Ранг" договір суборенди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 14,2449 га, яка розташована за межами населених пунктів Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області та скасувати державну реєстрацію права суборенди земельної ділянки;  зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку загальною площею 14,2449 га, яка розташована за межами населених пунктів Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, кадастровий номер 6323783000:02:000:0611 вартістю 304411,07грн. державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.
04.03.2020 року господарським судом Харківської області ухвалене оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення  господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна  скарга підлягає  до  часткового  задоволення, а провадження у справі закриттю,  з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях     Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia"  від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine"  від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі     Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
  Господарський суд першої інстанції   відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що  заява, яка була  подана   ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Харківській області для отримання земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства, є такою, що відповідає   вимогам чинного законодавства,  а тому підстав для відмови у наданні земельної ділянки ОСОБА_1 не має; вимоги Закону  України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"  були дотримані  при укладенні договору суборенди земельної ділянки від 06.01.2017 року.
Колегія суддів з такими висновками місцевого господарського суду не погоджується та зазначає таке.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
У відповідності до ст. 6 Закону України "Про оренду землі",  орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Статтями 13, 14 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. 
Відповідно до ст.  22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування зокрема громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Приписами   ст. 124 ЗК України встановлено, що  передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Згідно зі ст. ст. 125, 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Таким чином, нормами  ЗК України врегульовано загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування. 
Однак,  відносини пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2  Закону України  "Про фермерське господарство").
У таких правовідносинах Закон України "Про фермерське господарство" є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у  постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 року  у справі № 6-2902цс15.
Згідно з преамбулою Закону України "Про фермерське господарство",  ним визначено правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України. Закон спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" (в редакції станом на час  прийняття спірного  наказу), фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням  юридичної  особи,  які  виявили бажання виробляти товарну   сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання  прибутку на земельних ділянках, наданих  їм для ведення  фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.
У відповідності до  ст. ст. 5, 7 Закону України "Про фермерське господарство" (в редакції станом на час  прийняття спірного  наказу) право  на  створення  фермерського  господарства  має  кожний дієздатний громадянин  України,  який  досяг  18-річного  віку  та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання  (придбання)  у  власність  або  в   оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються   до   відповідної   районної державної  адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою  ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються:  бажаний розмір  і  місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок  у  власність, обґрунтування  розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського  господарства.   До заяви додаються документи, що   підтверджують  досвід   роботи   у   сільському господарстві   або   наявність   освіти,   здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують  досвід  роботи  у сільському   господарстві, затверджується   Кабінетом  Міністрів України за поданням  центрального  органу  виконавчої  влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Земельні ділянки для ведення  фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності. Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна чи міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.
Отже, з аналізу вказаних вище норм чинного законодавства слідує, що   порядок створення фермерського господарства включає два основні етапи: набуття засновником права на земельну ділянку для ведення фермерського господарства,  створення та державна реєстрація фермерського господарства.
Статтею 8 Закону України "Про фермерське господарство" (в редакції станом на  час прийняття спірного  наказу) визначено, що після одержання засновником  державного  акту   на право власності на земельну ділянку або укладення  договору  оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.
Також, згідно з ч. 2   ст.  278 ГПК України порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23  ГПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Згідно з ч. 1  ст.  19 ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до ГПК  України, ЦПК  України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон №2147-VIII) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 20 ГПК України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Таким чином, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів здійснено відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників.
Крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких віднесено до компетенції адміністративних судів, земельні спори, сторонами в яких є насамперед юридичні особи та фізичні особи - підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.
Так, за матеріалами справи, 11.09.2014 року гр. ОСОБА_1  звернувся до Головного управління Держземагентства у Харківській області з заявою про надання в оренду земельної ділянки (кадастровий номер 6323783000:02:000:0611), площею 14,2449га, розташованої  за межами населеного пункту на території Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області для ведення фермерського господарства строком на 49 років.
Наказом Головного управління Держземагентства у Харківській області "Про надання в оренду земельної ділянки" від 26.09.2014 року  № 2310-СГ ОСОБА_1  надано в оренду земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення площею 14,2449га  із кадастровим номером 6323783000:02:000:0611, яка розташована за межами населених пунктів Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, для ведення фермерського господарства, строком на 49 років.
На виконання  наказу Головного управління Держземагентства у Харківській області "Про надання в оренду земельної ділянки" від 26.09.2014 року  № 2310-СГ, 21.11.2014 року  між ГУ Держземагентства у Харківській області, як орендодавцем, та ОСОБА_1 , як орендарем, укладено договір оренди  вказаної земельної ділянки.
Відповідно до ч.  2  ст. 124 ЗК  України (в редакції станом на час  прийняття спірного  наказу)       передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. 
Зокрема, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства (частина друга     статті 134 ЗК України).
Приписами ч. 1  ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" (в редакції станом на час прийняття спірного  наказу) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.
Згідно з ч.  3 ст.  7 Закону України "Про фермерське господарство" , земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.
У відповідності до ст. 8 України "Про фермерське господарство", після одержання засновником державного акту  на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.
Відповідно до ст. ст. 89, 91, 92 ЦК  України та ст. 4 Закону України  "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції станом на час прийняття спірного  наказу) державна реєстрація юридичних осіб - це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи.
Таким чином, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акту на право власності на земельну ділянку або укладенням договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього, натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.
Відповідно до ч.  1 ст.  31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.
За змістом ст. ст.  1, 5, 7, 8 та 12 Закону України  "Про фермерське господарство", після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства, в порядку визначеному законом, на конкурентних основах. Спори фермерських господарств, які є юридичними особами, з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.
Разом з тим,    Фермерське  господарство "Ранг" не пов`язане зі спірною земельною ділянкою та  є самостійною юридичною особою.
Також, з  заявою про надання спірної земельної ділянки Фермерське  господарство "Ранг"  не зверталось, йому вона не виділялась та в установленому порядку не передавалась.
Земельна ділянка площею 14,2449га із кадастровим номером 6323783000:02:000:0611, яка розташована за межами населених пунктів Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області надана в оренду ОСОБА_1 , як громадянину України, на підставі договору оренди землі від 21.11.2014 року  між ним та ГУ Держземагенства в Харківській області.
З заявою про надання земельної ділянки ОСОБА_1 звернувся  з метою створення фермерського господарства, проте, після укладення договору оренди від 21.11.2014 року, ОСОБА_1  не створив фермерське господарство, як того вимагає   Закон, а передав цю земельну ділянку в суборенду Фермерському   господарству  "Ранг" згідно з договором суборенди від 06.01.2017 року, з метою обходу останньою обов`язкової процедури - земельних торгів. 
А за таких обставин,  ототожнення фізичної особи та фермерського господарства в даних правовідносинах є необгрунтованим.
ОСОБА_1   отримав спірну земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення державної власності в оренду.
Належне йому право користування не могло відчужуватись, тобто передаватись іншим особам, в тому числі і Фермерському  господарству "Ранг", оскільки відповідно до ст. 31 ЗК України та ст. 12 Закону  України  "Про фермерське господарство"   землі фермерського господарства  можуть складатися із земельних ділянок, зокрема тих, що належать громадянам - членам фермерського господарства  на праві приватної власності.
Отже,  Фермерське господарство  "Ранг"  не могло набути прав користування та володіння спірною земельною ділянкою від ОСОБА_1 , оскільки він нею не володів на праві власності.
А за таких обставин, оскільки майнове право оренди на спірну земельну ділянку зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_1 , а не за Фермерським господарством  "Ранг",   спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З  огляду на викладене, виходячи з  характеру  спірних правовідносин, те,  що ОСОБА_1  звернувся за отриманням земельної ділянки з метою створення фермерського господарства, однак у встановленому законом порядку його не створив та беручи до уваги суб`єктний склад сторін у даних правовідносинах, спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, розглянувши справу в порядку господарського судочинства.
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 року №922/1377/19 та у постановах  Великої Палати Верховного Суду у справах: від 12.05.2020 року  №357/1180/17, від 15.01.2020 року 701/161/18-ц; від 20.03.2019 року  №619/1680/17-ц, від 27.03.2019 року   №376/331/16-ц, від 04.04.2019 року  №621/2501/18.
Згідно з  п.1 ч.1 ст.231 ГПК  України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Таким чином, даний спір не підлягає розгляду в господарських судах України, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.
У відповідності до  ч.2 ст.231 ГПК  України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
У зв`язку з цим,   розгляд даної справи підлягає вирішенню місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства. 
Суд роз`яснює прокурору про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до Східного апеляційного господарського суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. 
Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.
            Отже,     висновок місцевого господарського суду     про відмову у задоволенні позовних вимог    не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 -    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини     від 18.07.2006 року). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини     у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Відповідно до статті 73 ГПК         України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК         України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)
Отже, місцевий господарський суд  неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та порушив  норми процесуального  права, а тому рішення      господарського суду Харківської  області від 04.03.2020 року у справі №922/3530/19   слід скасувати,  провадження  у справі закрити.
          Керуючись ст. ст.  269, 270, ч.4 ст. 275,  278, 282  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

          Апеляційну скаргу  Заступника прокурора Харківської області     задовольнити частково.
          Рішення  господарського суду Харківської      області від 04.03.2020 року  у справі №922/3530/19    скасувати.
          Провадження у справі №922/3530/19 закрити.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття   і може бути оскаржена  у касаційному порядку  до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів  з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
                    Повний текст постанови складено 15.06.2020 року.

Головуюча  суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           В.І. Сіверін  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін