Дата документу 03.03.2020 Справа № 311/4124/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 22-ц/807/957/20                                Головуючий у 1-й інстанції: Сидоренко Ю.В.
Є.У.№ 311/4124/18                                        Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Дашковської А.В.,
                        Кримської О.М.
секретар:         Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за  позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа:, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2019 року 
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя.
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 13 травня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. 
26 грудня 2019 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій позивачка просила застосувати заходи забезпечення позову, а саме: заборонити відповідачу ОСОБА_2 чинити їй, ОСОБА_1 , та її дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у будь-який спосіб перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 надати їй та її дітям ключі від вхідних дверей до спірної квартири; зобов`язати ОСОБА_2 надати їй та її дітям для проживання спальну кімнату (площею 21,0 кв.м., зазначену плані квартири до технічного паспорту на квартиру під № 7), із забороною відповідачу заходити до вказаної кімнати; заборонити відповідачу надавати дозвіл на відвідування та перебування у спірній квартирі будь-яких осіб, за винятком її та дітей, та зберігання речей, які не належать позивачу, відповідачу та їх дітям.
В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначає, що після подачі позову до суду відповідачем ОСОБА_2 чиняться протиправні дії стосовно неї та її неповнолітніх дітей, які виражаються у перешкоджанні можливості їй та її неповнолітнім дітям проживати та користуватися житловим приміщенням в спірній квартирі. Вказує, що відповідач ОСОБА_2 вчиняє дії, пов`язані з позбавленням її права власності та користування квартирою. Вважає, що існує реальна загроза, що ОСОБА_2 може вчинити дії, спрямовані на зміну власників з метою не допущення та унеможливлення виконання судового рішення, порушення її прав та прав її дітей на користування житлом.
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2019 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що подача позову до суду про визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя спрямована на захист її прав як колишньої дружини відповідача та прав їх з відповідачем спільних дітей. Предметом позовних вимог є квартира АДРЕСА_1 . На даний час відповідач агресивно поводить себе та відверто перешкоджає у можливості проживати у спірній квартирі, у зв`язку з чим вона вимушена проживати з дітьми у рідних. На думку скаржника, суд не дав належної оцінки наведеним нею обставинам, які склались тому прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволені заяви.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника позивача адвоката Мовчана О.Г., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з пунктами 1, 4 частини першої, частиною другою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Мета забезпечення позову – це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції послався на те, що запропоновані позивачкою заходи забезпечення позову не є предметом заявлених на теперішній час позовних вимог про поділ майна подружжя, а також позивачкою не було надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених в заяві.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.
Судом першої інстанції було правильно визначено, що предметом спору є визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя.
Проте позивачка при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову просила вжити заходи щодо усунення їй перешкод у фактичному користуванні спірним житловим приміщенням, виділивши його в натурі, що не є предметом позову на момент розгляду вказаної заяви.
Доводи апеляційної скарги про те, що право користування квартирою є складовою права власності, а отже запропоновані заходи забезпечення пов`язані із предметом позову, є неспроможними.
За положенням ч.10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Внесення законодавцем змін до п.3 ч.1 ст.150 ЦПК України не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки нова редакція Закону набрала чинності після ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Позивачка не позбавлена можливості повторно звернутися до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення, надавши суду необхідні докази в обґрунтування підстав застосування обраних нею заходів.
Підстави і порядок застосування заходів запобігання та протидії домашньому насильству врегульовані гл.11 розд.1У ЦПК України, а не у обраний позивачкою спосіб. 
З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи, наведені в апеляційній скарзі не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а оскаржувана ухвала відповідає нормам права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2019 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складено 04 березня 2020 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська