УХВАЛА

22 червня 2020 року 
Київ
справа №826/19774/16
адміністративне провадження №К/9901/15022/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Ханової Р.Ф., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві 
на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року
у справі №826/19774/16 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Форвард Ліга» 
до Головного управління ДФС у м. Києві 
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:
18 червня 2020 року до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві  (далі - скаржник), направлена до суду поштою 16 червня 2020 року.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у касаційній скарзі податковий орган як на підставу касаційного оскарження посилається на пункти 1,4 частини 4 статті 328, частину 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.
Підстави касаційного оскарження податковий орган обґрунтовує тим, що судами попередніх інстанцій не враховано та не взято до уваги доводи контролюючого органу стосовно того, що договір поставки від 19 лютого 2016 року №4600040470, який Позивачем надано до суду на підтвердження реальності здійснення господарської операції щодо подальшої реалізації товару, а саме: у реквізитах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» значиться номер рахунку підприємства, відкритого в АТ "Ощадбанк" за № НОМЕР_1 , який був відкритий, згідно відомостей банківської установи, на 4 місяці пізніше, а саме 14 червня 2016 року, ніж підписано Договір від 19 лютого 2016 року, що само по собі говорить про те, що він укладений виключно для здійснення вигляду господарської операції та очевидно є підробленим та констатує той факт, що фінансово-господарська діяльність між Позивачем та конрагетом відбувалась лише за формально складеними первинними документами, а не фактичним здійсненням господарської діяльності, що суперечить вимогам Податкового кодексу України та в свою чергу не дає підстав Позивачу формувати податковий кредит.
Суд звертає увагу податкового органу на тому, що за усталеною практикою Верховного Суду   для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав й обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) у майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Тож господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків і руху його капіталу.
Відтак посилання податкового органу на неналежне оформлення договору не може бути єдиною підставою для підтвердження факту того, що фінансово-господарська діяльність між Позивачем та конрагетом відбувалась за формально складеними первинними документами.
Відповідачем зазначено, що судами попередніх інстанцій не враховано, що у наданих Позивачем в якості доказової бази первинних документах відсутня інформація про особу відповідальну за здійснення господарської операції, а також пунктів завантаження і розвантаження продукції у товарно-транспортних накладних. Податковий орган звертає увагу на тому, що надані сертифікати якості не містять дати сертифікату, терміну дії, органу, що проводив аналіз, та його ліцензії, а також посади особи, що підписала дані сертифікати та розшифровки підпису.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд касаційної інстації наділений повноважений перевіряти правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Суд позбавлений можливості переоцінювати докази, які вже оцінені судами попередніх інстанцій. 
Судами попередніх інстанцій зазначено, що фактичне здійснення господарських операцій підтверджується дослідженими судом належним чином оформленими первинними документами, які відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів, що не спростовується доводами касаційної скарги.
Окрім того, касаційна скарга не містить мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин, касаційна скарга  Головного управління ДПС у м. Києві підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження  рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.11.2019 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2020.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі №826/19774/16  за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Форвард Ліга» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                   Р.Ф.Ханова