ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 травня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №592/7445/17 
Номер провадження 22-ц/816/1263/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І., 
сторони справи: 
позивач – Акціонерне товариство «Альфа – Банк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 жовтня 2017 року в складі судді Хитрова Б.В., постановлене у м. Суми, повне судове рішення складено 09 жовтня 2017 року,

                                                           в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у липні 2017 року позивач, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 19478,41 євро, з яких сума заборгованості за кредитом – 13342,89 євро, сума заборгованості за відсотками – 6135,52 євро. Вирішити питання розподілу судових витрат.
Свої вимоги мотивував тим, що між Акціонерно – комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір від 21.11.2006 року № 750/4-4306 за умовами якого, останній отримав від позивача грошові кошти в розмірі 25000,00 євро  на умовах строковості, платності та повернення. В порушення умов кредитного договору відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 20 червня 2017 року має прострочену заборгованість в сумі 19478,41 євро. Вказує, що в разі невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або відсотків за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором. 
Заочним рішенням Ковпаківського  районного суду м. Суми від 06 жовтня 2017 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 750/4-4306 від 21.11.2006 року в розмірі 19478,41 євро, яка складається з наступного: сума заборгованості за кредитом – 13342,89 євро, сума заборгованості за відсотками – 6135,52 євро. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що при прийнятті судом оскаржуваного рішення, його не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи. Заочне рішення суду першої інстанції він не отримував. Зазначає, що сторонами кредитного договору було узгоджено питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначено умови такого повернення коштів. Вказує, що в разі коли кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказує, що останній платіж він здійснив 17 лютого 2014 року. Таким чином, строк виконання основного зобов`язання був змінений на підставі п. 4.5 кредитного договору з 10 листопада 2021 року на 19 квітня 2014 року, після чого право позивача нараховувати передбачені договором проценти припинилось, проте позивач продовжував безпідставно їх нараховувати до 20.06.2017 року, що залишилося поза увагою суду. Вказує, що право на задоволення вимог у кредитора виникло 19.04.2014 року проте останній звернувся до суду лише в липня 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови позивачу у задоволенні його позовних вимог.    
Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду не надходив.
Представник відповідача  в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.
Представник позивача до суду не прибула, подав клопотання про  відкладення судового розгляду на іншу явку бо не може забезпечити свою особисту явку. 
Згідно рекомендованих повідомлень представник банку  повідомлений про дату, час і місце судового розгляду завчасно.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З прийняттям 30.03.2020 року Закону України № 540 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби(COVID-19)», який набрав чинності з 02.04.2020р.,  процесуальні  строки передбачені  у перелічених в законі  статтях та інші процесуальні  строки, пов`язані із  забезпеченням  процесуальних прав  сторони у справі продовжуються  на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України. Відповідно до діючої частини 1 ст. 212 ЦПК України та нової частини 4, якою доповнено вказану статтю цього Кодексу, окрім права учасника  справи брати участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, під час карантину учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні  в режимі відеоконференції поза межами  приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Даним законом  приписи ст. 372 ЦПК не змінювалися.
Оскільки клопотання представника банку щодо  відкладення  розгляду справи з підстав введення карантину, не підтверджено не спроможністю використати своє право участі в судовому засіданні апеляційного суду у спосіб передбачений частинами 1, 4 ст. 212 ЦПК України, апеляційний суд вважає можливим розглянути справи за її відсутністю. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню.
Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в порушення умов договору та норм закону відповідач зобов`язання за укладеним кредитним договором належним чином не виконав. Останнє погашення кредиту було здійснено 17.02.2014 року, що свідчить про фактичне визнання кредитного договору, наявності заборгованості та її суми. Оскільки права позивача порушені, то позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а зазначена позивачем сума підлягає стягненню.
Колегія суддів  не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з такого.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між Акціонерно – комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір від 21.11.2006 року № 750/4-4306 за умовами якого, останній отримав від позивача грошові кошти в розмірі 25000 євро із платою за користування кредитними коштами в розмірі 13 % річних (а.с. 5-6). Строк дії вказаного договору встановлено до 10 листопада 2021 року.
20.06.2017 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про сплату боргу за кредитним договором від 21.11.2006 року № 750/4-4306. Відповідно до вказаної вимоги строк погашення заборгованості визначено протягом 30 днів з дня її відправлення, але не пізніше 30 днів з дати її отримання. (а.с. 16).
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що дата останнього внесення грошових коштів відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 17.02.2014 року. (а.с. 17-19). Станом на 20.06.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем по кредиту складає 13342,89  євро, за відсотками 6135,52 євро. (а.с. 19 зворотна сторінка).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Пунктами 1.1.1; 1.1.2 укладеного сторонами кредитного договору  від 21.11.2006 року № 750/4-4306, визначено порядок сплати позивачем основної суми заборгованості – до десятого числа кожного місяця, починаючи з грудня 2006 року, рівними частинами по 139 євро, а в останній місяць – до 10 листопада 2021 року – 119 євро.
Відповідно до п. 4.5. кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п. 3.3.7 (сплата процентів), 3.3.8 (своєчасне і в повному обсязі погашення кредиту) цього Договору, протягом більше ніж 60 (Шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції штраф, пеню). (а.с. 6).
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.
Останній платіж за договором відповідач здійснив 17.02.2014 року, а тому за визначенням пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 19 квітня 2014 року. Після зміни строку виконання зобов`язання за кредитним договором (19 квітня 2014 року), усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 19 квітня 2014 року не підлягали виконанню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом, не пізніше десятого числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти. Розмір процентів визначено сторонами у договорі на рівні 13 % річних.
Відтак, у межах строку кредитування до 19 квітня 2014 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти.
Починаючи з 19 квітня 2014 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. З огляду на викладене, позивач мав право нараховувати відсотки за укладеним сторонами кредитним договором до 19.04.2019 року, тобто до моменту закінчення зміненого строку виконання відповідачем кредитних зобов`язань. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду  від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12).
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що позов не містить мотивів стягнення заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України. Також, при поданні позовної заяви до суду, позивачем не було надано розрахунку заборгованості по відсотках, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, що позбавляє апеляційний суд можливості розгляду та вирішення вказаного питання. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було помилково стягнуто з відповідача відсотки за користування кредитними коштами в розмірах, що передбачені кредитним договором від 21.11.2006 року № 750/4-4306.
Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке:
За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, право на пред`явлення позову до боржника у позивача виникло ще у квітні 2014 року. 
Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Водночас, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за укладеним сторонами кредитним договором 12.07.2017 року, тобто поза межами строків позовної давності.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Старббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З матеріалів справи вбачається, що в заяві про перегляд заочного рішення відповідач просив застосувати наслідки пропуску строків позовної давності.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, щодо незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин по стягненню кредитної заборгованості в межах строку дії кредитного договору від 21.11.2006 року № 750/4-4306, наслідків пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки за вимогами про стягнення вказаної заборгованості сплили строки позовної давності, про застосування яких просив відповідач, а позивач не скористався своїм правом, та не стягнув заборгованість за кредитним договором в межах строків позовної давності.
Враховуючи вищевикладене, через неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

                                                                 п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 жовтня 2017 року скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа – Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.11.2006 року № 750/4-4306 відмовити. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 травня 2020 року.

Головуючий -                                                                                           С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                       О.Ю. Кононенко

                                                                                                                 В.І. Криворотенко