Постанова
Іменем України
 
20 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 715/316/18-ц
провадження № 61-10400св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Сімоненко В. М., 
суддів: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Мартєва С. Ю.,                             Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
треті особи: приватний нотаріус Глибоцького районного нотаріального округу Тимофтій Леся Миколаївна, Чагорська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 напостанову Чернівецького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Кулянди М. І., Одинака О. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Глибоцького районного нотаріального округу Тимофтій Л. М., Чагорська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області, про визнання заповіту недійсним.
 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_4 склав заповіт, яким належну йому земельну ділянку площею 0,51 га, розташовану на території Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, заповідав ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках кожному, а все інше майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав ОСОБА_1 . Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 906.
 
Однак після смерті ОСОБА_4 позивачу стало відомо про наявність іншого заповіту батька від 25 січня 2016 року, відповідно до якого спадкодавець заповідав усе своє майно відповідачу ОСОБА_3 . Зазначений заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області Загарюк І. Д.
 
Позивач стверджувала, що зазначений заповіт необхідно визнати недійсним, оскільки він не відповідає внутрішній волі ОСОБА_4 : на час складення оспорюваного заповіту йому виповнилося 85 років, у нього розвивався віковий склероз і почастішали випадки несприйняття дійсних подій, в зв`язку з чим він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, підпис танадпис від імені ОСОБА_4 в оспорюваному заповіті значно відрізняються від дійсного підпису та почерку спадкодавця, що свідчить про те, що такі надпис та підпис виконані іншою особою.
 
У зв`язку з викладеним позивач просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 25 січня 2016 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області Загарюк І. Д.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 березня     2019 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду            від 25 квітня 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судові рішення мотивовані тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів того, що оспорюваний заповіт не відповідав дійсній волі         ОСОБА_4 , а також того, що підпис в заповіті не належить спадкодавцю.
 
Зокрема, суди першої та апеляційної інстанцій вважали недоведеною ту обставину, що спадкодавець на час складення оспорюваного заповіту перебував у стані психічного розладу, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий судовий розгляд.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована доводами та обставинами, які є аналогічними раніше викладеним в позовній заяві.
 
Водночас ОСОБА_1 зазначала, що висновок судів про те, що         ОСОБА_4 не страждав на психічні захворювання є помилковим, оскільки відповідно до довідки Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 18 травня 2018 року йому було встановлено діагноз легке мнестичне (пам`яті) зниження інтелекту - легкого ступеню, дисцикуляторна енцефалопатія з агресією, гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, емоційно-побічні реакції, у зв`язку з чим призначено лікування. 
 
Крім того, позивач посилалася на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги клопотання її представника про допит свідка ОСОБА_7 , яка могла б засвідчити факт стану психічного здоров`я ОСОБА_4 , а також підтвердити, що позивач допомагала та доглядала батька протягом останніх років його життя.
 
Разом із тим, у касаційній скарзі вказано, що призначена в справі судово-почеркознавча експертиза не була виконана в зв`язку з неузгодженням спеціаліста, а не через відсутність необхідних зразків для її проведення, як це зазначено в рішенні суду першої інстанції. Зазначене, на думку позивача, є підставою для повторного призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи з витребуванням оригіналів підписів ОСОБА_4 .
 
Крім того, в касаційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції розглянув справу без участі позивача та її представника, які не були належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
У відзиві ОСОБА_3 на касаційну скаргу зазначено, що будь-які належні та допустимі докази, що б підтверджували наявність підстав, якими обґрунтовано позовні вимоги, відсутні, а тому рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову та постанова апеляційного суду, якою таке рішення залишено без змін, є законними та обґрунтованими.
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У травні 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу з Глибоцького районного суду Чернівецької області.
 
У червні 2019 року справу № 715/316/18-ц передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили,що ОСОБА_4 був батьком позивача ОСОБА_1 та дідом відповідача ОСОБА_3 .
 
За життя ОСОБА_4 склав три заповіти, останній з яких посвідчено          25 січня 2016 року.
 
Відповідно до заповіту від 25 січня 2016 року ОСОБА_4 усе його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті й на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Зазначений заповіт записано секретарем виконавчого комітету Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області зі слів            ОСОБА_4 . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноруч підписаний ним. Особу ОСОБА_4 встановлено, дієзданість перевірено.
 
Заповіт ОСОБА_4 від 25 січня 2016 року зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 4 (а. с. 9).
 
Відповідно до довідки Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 16 березня 2018 року № 415 ОСОБА_3 проживає без реєстрації в господарстві дідуся ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 з січня 2016 року до теперішнього часу (а. с. 39).
 
Згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області від 15 березня 2018 року                   № 03-14/1490 мати відповідача ОСОБА_8 перебувала на обліку та доглядала за ОСОБА_4 як за особою похилого віку з              06 березня 2013 року до 31 липня 2017 року (а. с. 38).
 
ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 85 років ОСОБА_4 помер (а. с. 34).
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частина перша статті 55 Конституції України гарантує кожному громадянину право на оскарження в суді рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (№ 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги та залишаючи рішення суду без змін, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що воно є законним та обґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів того, що оспорюваний заповіт не відповідав дійсній волі ОСОБА_4 , а також того, що підпис в заповіті не належить спадкодавцю. Також апеляційний суд зазначив, що заслуговують на увагу посилання посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на невиконання ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2018 року про призначення судової почеркознавчої експертизи у зв`язку із непогодженням дослідження спеціаліста. Водночас ОСОБА_1 не порушується питання перед апеляційним судом про призначення експертизи.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не погоджується з такими висновками апеляційного суду, вважає їх передчасними і такими, що суперечать нормам процесуального права, з огляду на таке.
У позовній заяві ОСОБА_1 посилалася на те, що оспорюваний заповіт не відповідає внутрішній волі заповідача ОСОБА_4 , оскільки підпис та надпис від його імені в заповіті значно відрізняються від його дійсного підпису та почерку, що свідчить про виконання таких надпису та підпису іншою особою.
Таким чином, у справі, що переглядається, належність підпису в оспорюваному правочину заповідачу ОСОБА_4 є обставиною, яка має значення для правильного вирішення спору.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй                       сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Крім, того частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, призначення експертизи.
За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.
З метою з`ясування обставини чи підпис в оспорюваному заповіту виконаний ОСОБА_4 , ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2018 року призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу. Зазначену експертизу не було проведено в зв`язку з неузгодженням дослідження спеціаліста. Проте в своєму рішенні суд першої інстанції зазначав, що судово-почеркознавчу експертизу не проведено в зв`язку з недостатністю зразків для її проведення.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд, зокрема, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
З огляду на викладене, висновки апеляційного суду про те, що позивачкою не доведено, що оспорюваний заповіт не відповідає внутрішній волі заповідача ОСОБА_4 , а також те, що підпис в заповіті не належить спадкодавцю, є таким, що ґрунтується на припущеннях, оскільки лише експерт може надати відповідь на питання, чи належить підпис спадкодавцю, який вчинений у заповіті саме йому, а без встановлення цих обставин, рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.
Як уже зазначалося, призначену у справі судово-почеркознавчу експертизу не було проведено в зв`язку з неузгодженням дослідження спеціаліста. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 висловлювалася про необхідність призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи, що підтверджується записом аудіо-фіксації судового засідання від 25 квітня        2019 року. Однак апеляційний суд всупереч покладеному на нього частиною п`ятою статті 12 ЦПК України обов`язку не роз`яснив ОСОБА_1 її права клопотати про призначення експертизи, не сприяв реалізації цього права, а також не повідомив позивача про наслідки нереалізації зазначеного права. Натомість суд апеляційної інстанції у судовому засіданні констатував лише, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заявляла клопотання про призначення експертизи та не подавала такого клопотання у вигляді окремої заяви.
Зазначені дії апеляційного суду є порушенням гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий розгляд його справи, а також порушеннями норм матеріального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Ураховуючи, що саме судом апеляційної інстанції допущені порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та призначення у справі почеркознавчої експертизи, за результатами проведення якої або в разі відмови від її проведення, розглянути заявлені позивачем вимоги відповідно до норм чинного законодавства.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                                               Є. В. Петров
 
А. А. Калараш
 
С. Ю. Мартєв         
 
С. П. Штелик