Номер провадження: 22-ц/813/4306/20 
Номер справи місцевого суду: 509/1377/18
Головуючий у першій інстанції Бочаров А.І.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 , на його користь відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 43662 грн., відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 40000 грн. та судові витрати в даній справі.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 вересня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , 43662 (сорок три тисячі шістсот шістдесят дві) грн. заподіяної матеріальної шкоди та 20000 (двадцять тисяч) грн. заподіяної моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , 3466 (три тисячі чотириста шістдесят шість) грн. 80 коп. судових витрат.
       Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 вересня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування витрат на ремонт, а саме 14112 гривень та витрати на експерта 500 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити. Стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3700,20 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 вересня 2019 року - без змін. 
В судове засідання, призначене на 02.04.2020 року,  сторони не з`явилися. 
24.03.2020 року ОСОБА_2 на електрону адресу апеляційного суду надійшла заява, у якій він просив розглянути 02.04.2020 року справу за його відсутності.
31.03.2020 року на електрону адресу суду, також надійшла заява від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 про слухання справу у відсутності апелянта ОСОБА_1 та її представника.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_2 , є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 64782456.
ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 119909827.
Співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , було утворено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПІВДЕННИЙ БЕРЕГ», що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1001498215 від 05.10.2016 року.
10.09.2017 року в квартирі АДРЕСА_4 трапилось залиття. В результаті залиття пошкоджена стеля коридору та спальні. Виявлені характерні для витоку холодної води світло-коричневі плями на поверхні стелі коридору та спальні квартири АДРЕСА_5 . Здулося і потріскалось покриття стелі. Причиною залиття є не повне закриття крану водопостачання (холодної види) та відсутність приладів водовідведення, пов`язаних із краном (рукомийника, тощо) в квартирі АДРЕСА_6 .
Дана обставина підтверджується атом про залиття від 12.09.2017 року, складеним комісією у складі представників об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПІВДЕННИЙ БЕРЕГ».
16.10.2017 року в квартирі АДРЕСА_4 трапилось залиття зазначеної квартири. В результаті залиття пошкоджена стеля коридору та спальні. Виявлені характерні для витоку холодної води світло-коричневі плями на поверхні стелі коридору та спальні квартири АДРЕСА_5 . Здулося і потріскалось покриття стелі. Здуття та відшарування шпалер від основи на стиках, потемніння кольору, темні плями. Причиною залиття є залитгя стяжки при спорудженні другого поверхового ярусу із влаштуванням монолітного перекриття в квартирі АДРЕСА_6 . Під час залиття стяжки вода залила підлогу в квартирі АДРЕСА_7 .
Дана обставина підтверджується атом про залиття від 17.10.2017 року, складеним комісією у складі представників об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПІВДЕННИЙ БЕРЕГ».
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з того, що майнова шкода у розмірі 43662 грн., є доведеною та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у повному обсязі, щодо заявленої вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 40000 грн. суд вважав такою, що не відповідає понесеним стражданням і обставинам справи, в зв`язку з чим в цій частині частково задовольнив позовні вимоги, а саме у розмірі 20000 грн.
Проте апеляційний суд не може повністю погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не в повній мірі відповідає в вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.  Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.  При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч. 1 ст. 1166 ЦК України.
Так відповідно до ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Судовим розглядом справи встановлено, що 10.09.2017 року та 16.10.2017 року в квартирі АДРЕСА_4 трапилось залиття.
Унаслідок залиття квартира Позивача потребує поточного ремонту. 
Згідно з висновком експертного будівельно-технічного дослідження № 839/2018 від 12.02.2018 року (а.с. 18-25) та висновком експерта будівельно-технічної експертизи № 857/2018 від 18.05.2018 року (а.с. 38-45), складених судовим експертом ОСОБА_4 :
- вартість ремонтно-будівельних робіт об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_8 , проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок залиття, становить 14112 (чотирнадцять тисяч сто дванадцять) гривень;
- для виконання вказаних ремонтно-будівельних робіт необхідно провести демонтаж меблів. Вартість робіт з демонтажу меблів не визначалась, так як вирішення цього питання виходить за межі компетенції експерта-будівельника;
- кошторисна трудомісткість робіт складає 132,7162 люд.год.
Судом також встановлено, що вартість експертного будівельно-технічного дослідження № 839/2018 від 12.02.2018 року становить 500 грн., що підтверджується квитанцією №839 від 12.02.2018 року (а.с. 25а), а вартість будівельно-технічної експертизи №857/2018 від 18.05.2018 року становить 1000 грн., що підтверджується квитанцією №857 від 30.05.2018 року (а.с. 46б).
Як вбачається з матеріалів справи, у суді першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 не заперечувала проти факту, що було незначне пролиття води, яка стрімко потрапляла до стиків між підлогою та стелею квартир позивача та відповідача, яке призвело до незначних пошкоджень стелі та стін, внаслідок чого відповідач не заперечувала і проти задоволення позову в частині відшкодування шкоди, завданої позивачу в результаті потрапляння незначної кількості води до квартири позивача, яка згідно висновку експерта №839/2018 склала – 14112 грн. Крім того, відповідач і погодилася на відшкодування витрат позивача на проведення експертного дослідження у розмірі 500 грн. згідно квитанції (а.с. 59-60). 
У апеляційній скарзі, вказані твердження ОСОБА_1 підтверджені та в цій частині рішення суду ОСОБА_1 не оскаржує. 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Враховуючи вимоги ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині його оскарження, а тому в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 вартість ремонтно-будівельних робіт об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_8 , проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок залиття у розмірі 14112 гривень та стягнення 500 грн. за проведення експертного дослідження – рішення суду має бути залишеним без змін.
Разом з тим, матеріалами справи також встановлено, що для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст.22 ЦК України) позивач ОСОБА_2 мусить зробити наступні витрати, а саме витрати по демонтажу, складуванню, монтажу двох шаф, комоду, які розташовані в спальні квартири позивача, у зв`язку з необхідністю заміни шпалер та заміні й фарбування гіпсокартону на стелі спальні. 
Дані витрати становлять 2600 грн., що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_5 від 27.03.2018 року, свідоцтвом про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_5 , свідоцтвом платника єдиного податку ФОП ОСОБА_5 (а.с. 26-28). 
Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про стягнення з відповідача 2600 грн. на витрати по демонтажу меблів, оскільки згідно висновків експертного будівельно – технічного дослідження, для виконання вищевказаних ремонтно – будівельних робіт у квартирі є необхідним проведення демонтажу меблів. 
В цій частині доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що позивачем не доведено та не надано жодного належного доказу, що унаслідок залиття квартири, позивачу стало не зручно там проживати, а відселення його сім`ї, на час проведення ремонту до готельного комплексу у двокімнатний Люкс є забаганкою позивача, а тому в цій частині задоволення цієї вимоги не передбачено Законом. 
Окрім того, частково обґрунтованими є і доводи апелянта про те, що судом не надано мотивованого обґрунтування при визначенні розміру моральної шкоди у розмірі 20000 грн.
Так, загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України.
Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 1 частини 2 цієї статті моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Частиною 2 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до пунктів 3, 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції України слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди завданої відповідачем позивачу залиттям, проте, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає за необхідне зменшити стягнуту оскаржуваним рішенням суму у рахунок відшкодування моральної шкоди з 20000 грн. до 5000 грн.
Також апеляційний суд частково погоджується із твердженнями апелянта про те, що судом першої інстанції невірно нараховані судові витрати у справі. 
Так, відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч.2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.
Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».
З матеріалів справи вбачається, що позивачем була заявлена вимога про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 43662 грн., за що позивачем був сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією про сплату №74246 (а.с.8). 
Крім того, позивачем була заявлена вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 40000 грн., за що позивачем був сплачений судовий збір в сумі 1762,00 грн., що підтверджується квитанцією про сплату №74235 (а.с.9). 
Пунктом 2 ч.3 ст. 133 ЦПК встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також і витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
За проведення експертиз, позивачем було сплачено 1500 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру (а.с. 25а, 26а). 
Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.  Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються  у разі задоволення позову - на відповідача.
Проте, враховуючи, що судом першої інстанції частково був задоволений позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції не провів перерахунок судових витрат та дійшов помилкового висновку про стягнення судових витрат зі сплати судового збору в сумі 3466,80 грн. 
Разом з тим, ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позовна заява та апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, тому судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем пред`явлено позов на суму 83662грн., апеляційним судом задоволено вимоги позивача в розмірі 21712 грн. (14112 грн. + 2600 грн. + 5000 грн.), що становить 25,95% від пред`явлених вимог. 
При пред`явленні позову ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 2466,80 грн. (а.с. 9,10).
За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 3720 грн. (а.с. 122). 
Тобто, підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 640,13 грн. (2466,80 грн. х 25,95% = 640,13 грн.) та до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 965,34 грн. (3720 грн. х 25,95% = 965,34грн.). 
Разом з тим, частиною 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. 
Отже, враховуючи приписи ч.10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути різницю за сплачений судовий збір у розмірі 325,21 грн. (965,34 грн. – 640,13 грн. = 325,21 грн. ).
Як було встановлено також, за проведення експертиз, позивачем було сплачено 1500 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру (а.с. 25а, 26а), а тому відповідно до п. 2 ч.3 ст. 133 ЦПК вказані витрати підлягають стягненню з відповідача. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.
За положеннями ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За таких обставин, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 вересня 2019 року, внаслідок порушення норм матеріального права слід змінити виклавши резолютивну частину рішення у новій редакції.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 вересня 2019 року – змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) 16712 (шістнадцять тисяч сімсот дванадцять) гривень заподіяної матеріальної шкоди, що складається з: 14112 гривень витрат на ремонт та 2600 гривень витрати по демонтажу. 
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) витрати, пов`язані із проведенням експертизи у загальному розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.
В решті позовних вимог ОСОБА_2 – відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_2 (ІПН  НОМЕР_2 ) на користь  ОСОБА_1 (ІПН  НОМЕР_1 ) 325 (триста двадцять п`ять) гривень 21 копійку судового збору. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 09.04.2020 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда