Постанова
Іменем України
 
12 червня 2020 року
м. Київ
справа № 442/3299/15-ц (провадження № 22-ц/783/6221/17)
провадження № 61-34459св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,
учасники справи:
особа, яка подає скаргу, - ОСОБА_1 ,	
суб`єкт оскарження - державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Матіїшин Андрій Ярославович,	
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року у складі судді Левика Я. А.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст заявлених вимог
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.
Заява мотивована тим, що у відділі державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції (далі - ВДВС Дрогобицького МРУЮ) на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист, виданий 25 лютого 2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області у справі № 442/3299/15-ц.
Посилаючись на те, що під час вчинення виконавчих дій державним виконавцем були порушені норми Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 просив суд визнати дії державного виконавця неправомірними та зобов`язати державного виконавця описане майно передати боржнику.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 
від 16 лютого 2017 року (у складі судді Крамара О. В.) скаргу 
ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто скаржника.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що скаржник вказану ухвалу суду першої інстанції про залишення скарги без руху отримав 10 лютого 2017 року, проте, вимоги суду не виконав, недоліки скарги не усунув, у зв`язку з чим скаргу слід повернути особі, яка її подала, як неподану.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, 
ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2017 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що скаржник вказану ухвалу апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху отримав 
01 листопада 2017 року, проте, вимоги апеляційного суду не виконав, недоліки апеляційної скарги не усунув, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, як неподану.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця (провадження 
№ 22-ц/783/6221/17).
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 
від 16 лютого 2017 року скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто її скаржнику на підставі статті 121 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду (а. с. 6, провадження 
№ 22-ц/783/6221/17)).
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, 
ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку (а. с. 18, провадження № 22-ц/783/6221/17).
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання цієї ухвали. Запропоновано скаржнику надати нову апеляційну скаргу, яка б за формою та змістом відповідала статті 295 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою). Попереджено про наслідки невиконання вказаної ухвали (а. с. 32, провадження № 22-ц/783/6221/17).
Належно завірена копія ухвали Апеляційного суду Львівської області 
від 05 жовтня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху була направлена ОСОБА_1 на адресу, вказану останнім в апеляційній скарзі, та отримана 01 листопада 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 
(а. с. 33, 34, провадження № 22-ц/783/6221/17).
06 листопада 2017 року на виконання вимог ухвали апеляційного суду 
від 05 жовтня 2017 року до апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (а. с. 35, провадження № 22-ц/783/6221/17).
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2017 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала, на підставі статей 121, 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою 
(а. с. 36, провадження № 22-ц/783/6221/17)).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» 
(далі - Закон України № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України (тут і далі - у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 460-IX) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, третьою статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини другої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 293 цього Кодексу.
Статтею 295 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) визначені форма та зміст апеляційної скарги.
Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 121 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою), якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 
119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвала апеляційного суду від 05 жовтня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху отримана ОСОБА_1 
01 листопада 2017 року. 
Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 як неподану, апеляційний суд зазначив, що заявник отримав копію ухвали апеляційного суду, однак у наданий судом строк недоліки апеляційної скарги не усунув. Проте, повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд також зазначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.
Суд нагадує, що національні органи влади, зокрема суди, мають вирішувати проблеми тлумачення внутрішнього законодавства, їх роль обмежується перевіркою відповідності результатів такого тлумачення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це стосується, зокрема, тлумачення судами процесуальних норм, таких як строки подання документів або подання апеляцій (рішення у справі «Кунерт проти Польщі», заява № 8981/17, від 04 квітня 2019 року).
Отже, отримавши ухвалу апеляційного скаргу про залишення апеляційної скарги без руху, ОСОБА_1 був поінформований про обов`язок виправити недоліки вказаної скарги, а саме - надати нову апеляційну скаргу, яка відповідає за формою та змістом вимогам статті 295 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою).
Також, Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Зазначення ОСОБА_1 у заяві про усунення недоліків про те, що апеляційний суд залишив без руху його апеляційну скаргу та повернув її у зв`язку з несплатою судового збору, а також не повернув поданий пакет документів, доданий до апеляційної скарги, не може вважатися усуненням недоліків, визначених ухвалою апеляційного суду від 05 жовтня 2017 року.
Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Отже, оскільки  ОСОБА_1 не подав апеляційну скаргу, яка повинна відповідати вимогам статті 295 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою), і таким чином, не вичерпав наявних засобів захисту свого права, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги як неподаної.
Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судом апеляційної інстанції не порушено норми процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:	І. М. Фаловська А. І. Грушицький І. В. Литвиненко