УХВАЛА
23 березня 2020 року 
Київ
справа №814/1132/18
адміністративне провадження №К/9901/6919/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М., 

перевірив касаційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Очаківська центральна районна лікарня» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року і постанову Пятого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2020 року у справі №814/1132/18 за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області до Комунального некомерційного підприємства «Очаківська центральна районна лікарня», треті особи: Очаківська районна державна адміністрація Миколаївської області, Очаківська районна рада про застосування заходу реагування.

І. Суть справи

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області звернулось в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Очаківської центральної районної лікарні» (далі - «КНП «Очаківська ЦРЛ») про застосування заходу реагування у вигляді повного зупинення експлуатації об`єктів, будівель, споруд, окремих приміщень до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної, техногенної безпеки у сфері цивільного захисту, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

Миколаївський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 26 листопада 2019 року, яке залишене без змін постановою Пятого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2020 року, позов задовольнив, застосував до КНП «Очаківська ЦРЛ» захід реагування у вигляді повного зупинення експлуатації об`єктів, будівель, споруд, окремих приміщень, розташованого за адресою: Миколаївська область, місто Очаків, вул. Першотравнева, 1, до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної, техногенної безпеки у сфері цивільного захисту, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

6 березня 2020 року КНП «Очаківська ЦРЛ» подало касаційну скаргу на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року і постанову Пятого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2020 року у справі №814/1132/18, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права. 

Ознайомившись з доводами касаційної скарги Верховний Суд вважає за потрібне відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Пункт 20 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») передбачає таке поняття як адміністративна справа незначної складності - це справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України до справ незначної складності належать інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження

Згідно з частиною четвертою статті 257 КАС України такими винятками є справи у спорах: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, Миколаївський окружний адміністративний суд своєю ухвалою від 31 травня 2018 року постановив ухвалу про відкриття провадження у цій справі та вирішив проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Предмет спору у цій справі, характер спірних правовідносин, зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій і викладені у касаційній скарзі доводи й обґрунтування, дають підстави для висновку, що ця адміністративна справа є справою незначної складності.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Водночас, у касаційній скарзі КНП «Очаківська ЦРЛ» зазначає, що справа №814/1132/18 становить значний суспільний інтерес.

Проте, Суд звертає увагу, що вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Однак, скаржник не навів конкретних фактів наявності значного суспільного інтересу саме до цієї конкретної справи, а лише висловив припущення щодо можливої зацікавленості окремих осіб.

Отже, скаржник не продемонстрував наявності інших виключних обставин. Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними у рішеннях судів першої і апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у цьому випадку обставин, наведених у підпунктах "а"-"в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Застосування критерію малозначності в цій справі було передбачуваним ще з початку відкриття провадження судом першої інстанції.

Верховний Суд зазначає, що правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (ухвала Європейського суду з прав людини від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі «Азюковська проти України»). Тому відмова Верховного Суду у розгляді касаційної скарги КНП «Очаківська ЦРЛ» у цій справі на підставі критерію малозначності справи не становить порушення права відповідача на доступ до суду за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. 

За таких умов і обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 328, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Очаківська центральна районна лікарня» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року і постанову Пятого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2020 року у справі №814/1132/18 за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області до Комунального некомерційного підприємства «Очаківська центральна районна лікарня», треті особи: Очаківська районна державна адміністрація Миколаївської області, Очаківська районна рада про застосування заходу реагування.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

…………………………...

……………………………

……………………………
Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду