Справа № 464/3774/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р. 
Провадження № 22-ц/811/482/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М. 
Категорія: 44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 квітня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Курій Н.М.,
суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Сєргєєвої Ольги Ігорівни на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 грудня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Мички Б.Р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новий Львів» про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди, 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду у розмірі 57 958,88 грн., що складається з: 42 757,36 грн. - основне зобов`язання; 12 326,84 грн. - інфляційні збитки за період з 19 квітня 2017 року по 15 липня 2019 року; 2 874,68 грн. - 3 % річних за період з 19 квітня 2017 року по 15 липня 2019 року, а також завдану моральну шкоду у розмірі 54 189 грн. 
Позов обґрунтовано тим, що з відповідачем укладено договір № 53/У2 про участь у фонді фінансування будівництва від 12 лютого 2016 року. Оскільки основні роботи по будівництві квартири, що закріплена за позивачем є проведеними, однак деякі з них з неналежною якістю, просив стягнути з відповідача як управителя за укладеним договором завдану матеріальну та моральну шкоду. Матеріальну шкоду обґрунтовував необхідністю усунення недоліків неналежно проведених будівельних робіт по об`єкту будівництва та об`єкту інвестування згідно з кошторисним розрахунком, а моральну - компенсацією за неналежне виконання зобов`язання за договором.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 грудня 2019 року в позові відмовлено.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 грудня 2019 року оскаржила представник ОСОБА_1 - адвокат Сєргєєва Ольга Ігорівна. 
В апеляційній скарзі посилається на те, що ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» неналежним чином виконує свої зобов`язання перед позивачем згідно з договором №53/У2 про участь у фонді фінансування будівництва від 12.02.2016 року, оскільки жодного листа чи повідомлення, які передбачені умовами цього Договору, позивач від відповідача не отримував, також ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» не реагує жодним чином на звернення ОСОБА_1 щодо усунення недоліків неналежно проведених будівельних робіт по об`єкту будівництва та об`єкту інвестування. Посилається на ст. 625 ЦК України та судову практику викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц та зазначає, що сума завданої відповідачем матеріальної шкоди (основне зобов`язання) становить 47 757,36 грн., інфляційні збитки за період з 19.04.2017 року по 15.07.2019 року згідно з розрахунком складають 12 326,84 грн., 3% річних за період з 19.04.2017 року по 15.07.2019 року згідно з розрахунком складають 2 874,68 грн. Також вважає, що відповідач завдав позивачу моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 неодноразово звертався усно та письмово до ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» щодо усунення недоліків неналежно проведених будівельних робіт по об`єкту будівництва та об`єкту інвестування, проте недоліки відповідачем не усунуті, на усні та письмові звернення позивача відповідач не відповідав та жодним чином не реагував. Крім того, позивач з метою встановлення вартості усунення недоліків внаслідок неналежно проведених будівельних робіт в квартирі на АДРЕСА_1 та проведення поточного ремонту , був змушений звертатися до підрядних організацій, більшість з яких відмовляли йому у проведенні таких робіт через зайнятість на других об`єктах будівництва. Грошові кошти, які вклав ОСОБА_1 в об`єкт інвестування та будівництва є значними для нього, у зв`язку із протиправними діями відповідача, що полягають у неналежному виконанні своїх зобов`язань за договором №53/У2 про участь у фонді фінансування будівництва від 12.02.2016 року, позивач зазнав душевних страждань, що негативно впливають на стан його здоров`я та порушують нормальні життєві зв`язки. Також позивач змушений витрачати свій час та кошти для організації усунення недоліків внаслідок неналежно проведених будівельних робіт в квартирі на АДРЕСА_1 та проведення поточного ремонту. Оскільки відповідачем неналежно виконувались зобов`язання перед позивачем за період з 19.04.2017 року по 15.07.2019 року (27 місяців), а тому моральна компенсація може бути розрахована в розмірі одного прожиткового мінімуму за кожен місяць неналежного виконання зобов`язання відповідачем: 27 місяців х 2007 грн. = 54 189 грн. Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач як управитель не несе відповідальності щодо проведених робіт по об`єкту інвестування чи об`єкту будівництва, з інших підстав позов не заявлено та відповідних мотивів не наведено. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» не є належним відповідачем у справі, оскільки докази порушення відповідачем прав позивача в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди щодо недоліків будівництва відсутні. Однак, апелянт зазначає, що беручи до уваги правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 09.09.2019 року у справі №759/3881/17, належним відповідачем у справі №464/3774/19 є саме управитель - тобто «Фінансова компанія «Новий Львів», а не забудовник, зважаючи на відсутність договірних відносин безпосередньо між позивачем та забудовником. 
Просить рішення суду прешої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.
ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що з апеляційною скаргою позивача не погоджується, вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції у повному обсязі відповідає чинному законодавству, ухвалене з дотриманням норм процесуального права. Стверджує, що спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», частиною 9 статті 19 якого передбачено, що у разі наявності у довірителя зауважень щодо невиконання забудовником своїх зобов`язань по об`єкту будівництва та об`єкту інвестування забудовник зобов`язаний забезпечити безоплатне усунення недоліків у п`ятнадцятиденний строк з дня подання зауважень або забезпечити безоплатне повторне виконання неналежно виконаної роботи чи виготовлення непоставленої чи пошкодженої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості. Ні умовами укладеного договору про участь у фонді фінансування будівництва, ні положеннями зазначеного закону не передбачено обов`язку саме в управителя на усунення недоліків будівництва. ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» не має обов`язку щодо введення в експлуатацію об`єкту інвестування, оскільки це є обов`язком забудовника. Підприємство не було і не є забудовником, а лише здійснює довірче управління коштами для будівництва. Грошові кошти, внесені позивачем у Фонд фінансування будівництва, використані ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» за цільовим призначенням - на будівництво об`єкту інвестування, докази нецільового використання управителем інвестиційних внесків немає. Стверджує, що відповідач свої обов`язки за договором виконав у повному обсязі, будинок з об`єктом інвестування введений в експлуатацію, а зволікання з підписанням Акту прийому-передачі об`єкта інвестування зі сторони позивача лише унеможливлює оформлення права власності на цей об`єкт, проте, не впливає на факт набуття позивачем права власності на об`єкт інвестування. Зазначає, що правова позиція, висловлена в постанові Верховного Суду від 09.09.2019 р. у справі №759/3881/17, не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки в цьому випадку мають місце не тотожні обставини та підстави виникнення порушених прав так як об`єкт інвестування введено в експлуатацію, а тому відповідач у цій справі свої обов`язки за договором виконав у повному обсязі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду прешої інстанції - без змін. 
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи встановлено, що предметом судового розгляду є стягнення заборгованості, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Ураховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 (довіритель) та відповідачем ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» (управитель) укладено договір № 53/У2 про участь у фонді фінансування будівництва від 12 лютого 2016 року (арк. спр. 16-20).
За цим договором довіритель бере на себе зобов`язання передати управителю в обсягах та на умовах цього договору кошти в управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування, а останній перераховує частину таких коштів для фінансування будівництва, решта коштів залишається в управлінні управителя (пункт 1.3 договору).
За умовами укладеного договору, об`єктом будівництва є 10 поверховий житловий будинок з підземним паркінгом на АДРЕСА_2 (будівля № 2 на генплані); об`єкт інвестування: квартира на АДРЕСА_2 , № об`єкта будівництва 2, номер об`єкту інвестування 24, поверх 7, кількість кімнат 3, загальна площа об`єкта інвестування - 81,62 кв.м. 
В матеріалах справи також наявний додаток до договору № 53/У2 про участь у фонді фінансування будівництва від 12 лютого 2016 року, який підписаний генеральним директором ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» Труш О.І. та довірителем ОСОБА_1 , та в якому зазначено перелік будівельних робіт та обладнання, які забудовник зобов`язується провести та встановити на об`єкті інвестування та на об`єкті будівництва (арк. спр. 21). 
Декларація про готовність до експлуатації об`єкта на АДРЕСА_2 , зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові 18 квітня 2017 року за № ЛВ 143171081095 (арк. спр. 45-52).
27 березня 2018 року ОСОБА_1 звертався з листом до ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» в якому зазначено, що фактично виконані роботи по будівництву квартири є проведеними, але певні роботи проведені з неналежною якістю (арк. спр. 23).
07 лютого 2019 року ОСОБА_1 звертався з вимогою до ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» про усунення недоліків проведених будівельних робіт, надання інформації та копій документів, в якій зазначив, що фактично виконані роботи по будівництву квартири є проведеними, але певні роботи проведені з неналежною якістю: 1) рами вікон квартири в закритому стані нещільно прилягають, що знижує їх теплоізоляційні властивості; 2) вхідні двері мають подряпини, що знижує їх естетичний вигляд; 3) між замком на вхідних дверях і дверним полотном є наявна щілина, що знижує захисні властивості дверного замка; 4) при встановлені газової труби було пошкоджено електропроводку. У вимозі, зокрема, просив забезпечити виправлення вказаних недоліків згідно з п. 7.7 договору, а також повідомити про дату введення об`єкта в експлуатацію (арк. спр. 24-25). 
22 лютого 2019 року директору ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» Трушу О. І. направлено адвокатський запит адвокатом позивача Сєргєєвою О.І. в якому вона, серед іншого, просила надати інформацію щодо введення об`єкта будівництва в експлуатацію (арк. спр. 31).
На адвокатський запит ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» 01 березня 2019 року надало інформацію про те, що за ОСОБА_1 рахується заборгованість по основному договору в сумі 36756,62 грн. і за площу, яка збільшилась у сумі 21804,34 грн., а також надано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта від 18.04.2017 року (арк. спр. 32).
У пункті 2.3.5 договору про участь у фонді фінансування будівництва зазначено, що довіритель зобов`язаний підписати із забудовником акт прийняття-передачі закріпленого об`єкта інвестування або подати забудовнику в письмовій формі свої зауваження щодо невиконання забудовником своїх зобов`язань за об`єктом будівництва і об`єктом інвестування відповідно до статті 19 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю». 
Розділ 7 договору № 53/У2 про участь у фонді фінансування будівництва від 12 лютого 2016 року регулює взаємодію управителя ФФБ, забудовника та довірителя після введення об`єкта в експлуатацію. 
У п. 7.6 цього договору зазначено, що довіритель має право у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання акта прийняття-передачі об`єкта інвестування або підписати підготовлений забудовником акт прийняття-передачі об`єкта інвестування із зазначенням інформації про відсутність претензій довірителя до забудовника щодо об`єкта інвестування, або подати у письмовій формі свої обґрунтовані зауваження щодо невиконання забудовником своїх зобов`язань по об`єкту будівництва і об`єкту інвестування та щодо виявлених будівельних недоліків.
Пунктом 7.7 договору, передбачено, що в разі наявності у довірителя зауважень щодо невиконання забудовником своїх зобов`язань по об`єкту будівництва та об`єкту інвестування забудовник зобов`язаний забезпечити безоплатне усунення недоліків у п`ятнадцятиденний строк з дня подання зауважень або забезпечити безоплатне повторне виконання неналежно виконаної роботи чи виготовлення непоставленої чи пошкодженої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», частиною 9 статті 19 якого передбачено, що у разі наявності у довірителя зауважень щодо невиконання забудовником своїх зобов`язань по об`єкту будівництва та об`єкту інвестування забудовник зобов`язаний забезпечити безоплатне усунення недоліків у п`ятнадцятиденний строк з дня подання зауважень або забезпечити безоплатне повторне виконання неналежно виконаної роботи чи виготовлення непоставленої чи пошкодженої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що ні умовами укладеного договору про участь у фонді фінансуванні будівництва від 12 лютого 2016 року, ні положеннями наведеного Закону не передбачено обов`язку саме в управителя на усунення недоліків будівництва. 
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як управитель не несе відповідальності щодо проведених робіт по об`єкту інвестування чи об`єкту будівництва, з інших підстав позов не заявлено та відповідних мотивів не наведено, а тому ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» не є належним відповідачем у справі, оскільки докази порушення відповідачем прав позивача щодо недоліків будівництва відсутні.
Апеляційний суд погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції. 
Посилання апелянта на правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 09.09.2019 року у справі №759/3881/17 про те, що належним відповідачем у справі №464/3774/19 є саме управитель - тобто «Фінансова компанія «Новий Львів», а не забудовник, зважаючи на відсутність договірних відносин безпосередньо між позивачем та забудовником, не заслуговують на увагу, оскільки стосуються обставин справи, які є відмінними від обставин цієї справи.
Так, у справі №759/3881/17 (постанова Верховного Суду від 09.09.2019 року) заявлено позов до компанії забудовника про захист прав споживачів, заявлені позивачем вимоги до забудовника стосувалися стягнення пені за невиконання умов договору та ґрунтувались на обставинах недотримання компанією забудовника планово-орієнтовного строку введення в експлуатацію об`єкта інвестування. 
У справі, яка переглядається апеляційним судом за позовом ОСОБА_1 , його позовні вимоги стосуються виявлених ним недоліків в об`єкті інвестування (квартирі) після введення об`єкта будівництва (будинку) в експлуатацію (Декларація про готовність до експлуатації об`єкта на АДРЕСА_2 , зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові 18 квітня 2017 року за № ЛВ 143171081095) та стосуються відшкодування майнових збитків та моральної шкоди.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, керуючись нормами Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», правильно виходив із того, що позивач не надав суду доказів неналежного виконання саме відповідачем ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» (управитель) своїх зобов`язань щодо проведення та виконання будівельних робіт у квартирі позивача.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди з урахуванням того, що ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» не є належним відповідачем у цій справі.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Ураховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в цій справі, призначеній до розгляду на 21.04.2020 року, є дата складення повного судового рішення - 21.04.2020 року.
Керуючись п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сєргєєвої Ольги Ігорівни залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 грудня 2019 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 21 квітня 2020 року.

Головуючий                                                                            Курій Н.М.

Судді:                                                                                     Ванівський О.М.

                                                                       Мельничук О.Я.