ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/17/13- ц  Номер провадження 22-ц/814/1192/20	Головуючий у 1-й інстанції Святська О. В.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
розглянув в м.Полтаві в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 березня 2018 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту рішення не зазначені) у справі за позовом Кредитної спілки «Аккорд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У січні 2013 року КС «Аккорд» звернулось до суду з вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 на її користь заборгованість за кредитним договором № Коф817а від 10.10.2007 року в сумі 27 509,66 грн. та вирішити питання судових витрат.
Заявлені вимоги мотивовані невиконанням відповідачем умов кредитного договору.

Заочним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 березня 2013 року позовні вимоги КС «Аккорд» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Аккорд» заборгованість у сумі 27 509 грн. 66 коп. за кредитним договором № Коф817а від 10.10.2007 року та судові витрати: судовий збір у сумі 275 грн. 10 коп. та витрати за публікацію оголошення в газеті в сумі 216 грн. 00 коп.
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 березня 2013 року.
Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 вересня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 18 березня 2013 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається про незгоду у відмові в перегляді заочного рішення, оскільки судова повістка про виклик у судове засідання направлена за адресою, де відповідач у 2014 році не проживав та не був зареєстрований.
Окрім того, в апеляційній скарзі стверджується про відсутність доказів щодо надання кредитних коштів відповідачу, у справі також відсутні умови кредитування.
Відповідачем наведені обґрунтування пропуску строку давності і заявлено про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду з позовом. 

У відзиві на апеляційну скаргу КС «Аккорд» наведені доводи у підтвердження факту належного повідомлення відповідача про дату і місце розгляду справи шляхом опублікування оголошення у газеті, у зв`язку з чим вимоги відповідача про застосування наслідків пропуску строків давності не грунтуються на законі. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів  міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Як вбачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до КС «Аккорд» із заявою про прийняття у члени Спілки (а.с.9).
Згідно заяви без номера і дати ОСОБА_1 прохав КС «Аккорд» видати йому кредит у розмірі 5 000 грн. до 10 жовтня 2008 року на побутові потреби. Зазначив про ознайомлення з умовами кредитування та зобов`язання їх виконувати (а.с.8).
10 жовтня 2007 року між КС «Аккорд» та ОСОБА_1 укладено договір № Коф817а, згідно умов якого Спілка надає позичальнику кредит у розмірі 5 000 грн. на ремонт житла строком до 25.10.2008 року з процентною ставкою 0,148 % за кожен день користування кредитом (а.с.9).
Згідно позову і розрахунку заборгованість за укладеним кредитним договором за станом на 05 листопада 2012 року складала: 12 079 грн. 76 коп. заборгованість по сплаті процентів, 5 000 грн. – тіло кредиту, 1 589 грн. 84 коп. – три проценти річних, 8 893 грн. 06 коп. – інфляційні втрати, а всього 27 509 грн. 66 коп. 

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, унаслідок чого допустив заборгованість, яка підлягає стягненню на користь спілки. 

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.
Обґрунтування наявності обставин, на які посилається позивач, як на підстави позову, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що повинно відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Відповідно ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
У відповідності до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Принцип змагальності у цивільному судочинстві (п.4 ч.3 ст.2, ст.12 ЦПК України) не звільняє суд від обов`язку перевірити належність, допустимість, достовірність і достатність поданих суду доказів і дати їм оцінку згідно вимог ст.89 ЦПК України (на час ухвалення судом заочного рішення – ст.212 ЦПК України). 
Суд першої інстанції не врахував наведені вище вимоги закону, а тому ухвалив помилкове рішення про задоволення позову за відсутності належних, допустимих і достатніх доказів, якими мають бути підтверджені заявлені вимоги. 
Пунктом першим договору № Коф817а від 10 жовтня 2007 року передбачено, що Спілка зобов`язується видати позивальнику кредит у розмірі 5 000 грн. 
Згідно п.5 договору № Коф817а від 10 жовтня 2007 року зазначено, що договір діє з моменту підписання та до повного його виконання сторонами, що в розумінні ст.252 та ст. 254 ЦПК України не є строком дії договору, проте згідно графіку платежів останнє погашення мало відбутися 25 жовтня 2008 року. 
Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання Спілкою умов укладеного договору щодо видачі кредитних коштів.
Зі змісту заяви про перегляд заочного рішення і апеляційної скарги вбачається, що відповідач заперечує факт отримання кредитних коштів і стверджує про відсутність у справі доказів виконання Спілкою умов договору у частині видачі кредиту. 
Наявні в матеріалах справи світлокопії документів: заява (а.с.8), кредитний договір (а.с.9), розрахунок заборгованості (а.с.4) та розрахунок інфляційних втрат та 3% річних (а.с.6) не є достатніми доказами на підтвердження факту виконання Спілкою умов укладеного договору.
З листа слідчого в особливо важливих справах ГУ СВ в місті Києві МВС України від 11 червня 2012 року вбачається, що документи, які підтверджують видачу позичальникам кредитних коштів у період з січня 2005 року по травень 2009 року, що були вилучені під час досудового слідства, повернуті КС «Аккорд» 21 червня 2012 року (а.с.18).
Таким чином, за станом на час звернення до суду з позовом КС «Аккорд» мала б мати у своєму розпорядженні фінансові документи, якими підтверджувався би факт видачі кредитних коштів ОСОБА_1 , які, за умови добросовісного виконання своїх процесуальних обов`язків, повинна була долучити до позову. 
Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, а саме тієї обставини, що позивач виконав своє зобов`язання з видачі кредитних коштів, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.
Оскільки апеляційним судом встановлена недоведеність позовних вимог (порушення прав позивача), питання щодо пропуску строку давності не досліджується. 
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 березня 2018 року скасувати, ухваливши нове рішення.
Кредитній спілці «Аккорд» відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за недоведеністю.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 20 травня 2020 року.

Головуючий суддя                                                     О.А. Лобов 

         Судді:                                                                             А.І.Дорош

                                                                                                 В.М.Триголов