Єдиний унікальний номер 233/6148/19 
Номер провадження 22-ц/804/1123/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И
07 квітня 2020 року                                                                                                           м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Будулуци М.С. 
суддів: Біляєвої О.М., Папоян В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін в місті Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (справа № 233/6148/18, суддя Бєлостоцька О.В., повний текст рішення складено 14 січня 2020 року в місті Костянтинівка Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначив, що з відповідачем він перебував у трудових відносинах по 17 липня 2017 року. 
Наказом про припинення трудового договору від 10 липня 2017 року № 5189/ДН-ОС він був звільнений у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України. 
На день звільнення відповідач нарахував, але не виплатив позивачу заробітну плату, за період з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 13 810 гривень 18 копійок. 
ОСОБА_1 просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 19 247 грн. 39 коп. без утримання податку й інших обов`язкових платежів (13 810 грн. 18 коп. - з урахуванням утримання з цієї суми податку й інших обов`язкових платежів) та стягнути витрати, пов`язані із зарахуванням коштів на його рахунок в сумі 138 гривень 10 копійок, що складає комісію банку в розмірі 1 %, оскільки він неповинен нести будь-які затрати для отримання заробітної плати.
У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути заборгованість з заробітної плати з урахуванням виплаченого йому 25 липня 2017 року авансу в сумі 1 955грн.78 коп. (1 555 грн. 20 коп. - сума після утримання податку й інших платежів). (а.с. 43-45)
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1   заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року без утримання обов`язкових податків та зборів у розмірі 17 291 грн.61 коп.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
З рішенням суду не погодилось Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Зокрема, апелянт зазначив, що він не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором.
Нарахування заробітної плати та інших виплат позивачу є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться  на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.
Структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» входив до Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та здійснював господарську діяльність на території окремих районів Донецької області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження.
Відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, затверджених наказом від 05 грудня 2008 року № 489 Державного комітету статистики «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистки праці», а саме: наказів (розпорядження) про прийняття на роботу; наказів (розпорядження) про надання відпустки; наказів (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту); табеля обліку використання робочого часу; розрахунково - платіжної відомості працівника не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань.
Відповідач зазначив, що суд першої інстанції неправомірно ухвалив рішення на підставі паперів, складених та підписаних невідомими особами, після захоплення адміністративних будівель Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». (а.с. 93 - 94)

16 березня 2020 року від позивача ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому просив апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін (а.с. 110 - 115).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Оскільки дана справа є трудовою, ціна вказаного позову складає 19 385 грн. 49 коп., то апеляційну скаргу суд розглядає без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено наступні неоспорені обставини.
ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах із відповідачем, працював слюсарем з ремонту рухомого складу 5 розряду дільниці з ремонту дизельної апаратури виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки позивача. 17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнений із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 3 - 7).
Наказом начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 55 - 56).
Наказом головного інженера ВП «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» від 20 березня 2017 року № 131/ТЧ-14 (а.с. 51 - 52) встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників зазначеного виробничого підрозділу з проведенням оплати з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи, в тому числі, як вбачається з додатку до наказу (а.с.53-54) і для позивача по справі ОСОБА_1 - слюсаря з ремонту рухомого складу 5 розряду. 
На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по 17 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 надав копії розрахункових листів (табуляграми), видача яких працівнику передбачена ст.110 КЗпП України, ч. 1 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», і які суд приймає як належні докази на підтвердження розміру нарахованої позивачу заробітної плати за спірний період.
З розрахункових листів вбачається, що позивачу нараховано заробітну плату за березень 2017 року - 3 937 грн. 90 коп. (до виплати 2 353 грн. 34 коп.), за квітень 2017 року - 2 643 грн. 79 коп. (сума до виплати - 1 579 грн. 97 коп.), за травень 2017 року - 1 113 грн. 17 коп. (сума до виплати - 665 грн. 24 коп.), за червень 2017 року - 00 грн. 00 коп. (сума до виплати - 00 грн. 00 коп.), за липень 2017 року - 11 552 грн. 53 коп. (сума до виплати - 9 211 грн. 63 коп.) (а.с.11-15).
З розрахункових листів за березень - липень 2017 року вбачається, що до нарахованої заробітної плати входить оплата простоїв (код 340).
Крім того, позивачем ОСОБА_1 надані копії табелів обліку використання робочого часу за березень - липень 2017 року, які підписані головним інженером ВП «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо», головним бухгалтером, помічником начальника з кадрових питань, інженером з організації та нормування праці, майстром та табельником (а.с. 46 - 50).
Відповідно до табелів обліку використання робочого часу за березень - липень 2017 року позивачем ОСОБА_1 за березень відпрацьовано 77 годин (80 годин простою), за квітень відпрацьовано 0 годин (152 години простою), за травень відпрацьовано 0 годин (64 години простою), за червень відпрацьовано 0 годин (135 годин простою), за липень відпрацьовано 0 годин (8 годин простою), що узгоджується із відомостями, зазначеними в розрахункових листах за цей період.
Відомості, зазначені у розрахункових листах та табелях обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року відповідачем не спростовані та суду не надані докази того, що ці відомості є недостовірними.
На виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2019 року (в частині витребування доказів) відповідачем надано довідку від 03 жовтня 2019 року № 1101/2 (а.с. 28), з якої вбачається, що ОСОБА_1 за березень 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 1 955 грн. 78 коп., до виплати належить 1 555 грн. 20 копійок (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів у розмірі 400 грн. 58коп). З період часу з квітня по липень 2017 року заробітна плата не нараховувалась. 
Відповідно до відомості на виплату грошей № 5 за березень 2017 року, ОСОБА_1 25 липня 2017 року отримав заробітну плату за першу половину березня 2017 року в розмірі 1 555 грн. 20 коп. (а.с. 29 - 30).
З індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 , Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 29 листопада 2019 року, вбачається, що в березні 2017 року страхувальником - Регіональною філією «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (код 40150216) ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в розмірі 3 937 грн. 90 коп, що узгоджується із розрахунковим листом за березень 2017 року про розмір нарахованої заробітної плати. З квітня по липень 2017 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати. (а.с. 76 - 80)
Факт перебування позивача в трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця» відповідачем не оспорюється, як і те, що при звільненні з підприємства остаточного розрахунку з позивачем не було проведено.
Будь-яких доказів про виплату на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з другої половини березня по липень 2017 року відповідачем не надано. 
Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі за період з другої половини березня по липень 2017 року в розмірі 17 291 грн. 61 коп. (19 247 грн. 39 коп. - 1 955 грн. 78 коп.), без утримання податку й інших обов`язкових платежів.
Суд дійшов висновку, що заборгованість по заробітній платі за період з другої половини березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 17 291 грн. 61 коп. визначена без вирахування обов`язкових платежів та податків і не є виходом за межі заявлених позовних вимог, та стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року без утримання обов`язкових податків та зборів у сумі 17 291 грн.61 коп.
Суд прийняв, як доказ відсутності вини ПАТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати Науково-правовий висновок Торгово - промислової палати України, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 2014 року і станом на 10 липня 2017 року, вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає. Водночас, суд зазначив, що це не звільняє відповідача від проведення розрахунку з працівниками, відповідно до вимог трудового законодавства.
Суд також зазначив, що враховуючи зміст положень ч. 5 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь із відповідача витрат, пов`язаних із зарахуванням коштів на рахунок (комісії банку1% ) в розмірі 138 грн. 10 коп. не ґрунтуються на законі.
При вирішенні справи суд посилався на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 97, 116, 117 КЗпП України, норми Закону України «Про оплату праці», та інші нормативно - правові акти, що регулюють спірні правовідносини.
Такі висновки суду є правильними.
Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано задовольнив позов в частковому розмірі.

Апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. 
Положеннями частини 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.
Окрім цього, відповідно до вимог ч.1 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду(окладу), про що й зазначено у наказі відповідача № 236-ДНД від 17 березня 2017 року про встановлення простою для всіх працівників виробничих підрозділів структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» - з 20 березня 2017 року (а.с. 67 - 68).
Апеляційний суд зазначає, що законодавством не покладено на позивача обов`язку здійснювати збереження документації (кадрової, первинної, бухгалтерської, технічної, договірної, податкової, архівної тощо), що стосується його трудових відносин з роботодавцем. Навпаки, саме відповідач, як роботодавець позивача, повинен вжити всіх необхідних заходів для збереження первинної документації.
Відповідачем не надано до суду будь - яких доказів, які б підтверджували факт знаходження первинної документації з питань трудових відносин (у тому числі відносно розміру заробітної плати) із позивачем у будівлі Донецької дирекції залізничних перевезень (м . Донецьк, вул. Артема, буд. 68 ) або в інших містах на території зони проведення АТО.
Також апеляційний суд зазначає, що відповідно до висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.
Доводи апеляційної скарги стосовно ухвалення судом рішення на підставі паперів, начеб - то складених невідомими особами, апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступне.
Розрахунки заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року належно виконані з зазначенням всіх реквізитів відповідача та завірені особистим підписом позивача (а.с. 11, 12, 13, 14, 15).
Табеля обліку використання робочого часу за період з березня 2017 року по липень 2017 року належно виконані з зазначенням всіх реквізитів відповідача, заповнені належним чином, підписані співробітниками відповідача, легітимність підписів яких не оспорені відповідачем, та копії цих табелів завірені особистим підписом позивача (а.с. 46, 47, 48, 49, 50).
Будь - яких доказів та документів, які б спростовували зазначені документи, що надані позивачем, відповідач суду не надав. 
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі належних та допустимих доказів, з додержанням вимог ст.ст. 76 - 80 ЦПК України.
Всупереч тверджень відповідача, суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків заробітної плати за березень - липень 2017 року, наказу про встановлення простою з 20 березня 2017 року, табелів обліку використання робочого часу за березень - липень 2017 року наявної суми заборгованості з оплати праці, що визначена судом в розмірі 17 291,61 грн., з яких АТ «Укрзалізниця» зобов`язано утримати податки та інші обов`язкові платежі.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності з частинами 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За частиною 1 статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На підтвердження заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_2 надав суду копію своєї трудової книжки,  копії належно оформлених табуляграм (розрахунків заробітної плати за березень, квітень, травень, червень та липень 2017 року, наказ відповідача № 236-ДНД від 17 березня 2017 року про встановлення простою для всіх працівників виробничих підрозділів структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» - з 20 березня 2017 року, який оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду(окладу), табеля обліку використання робочого часу за березень - липень 2017 року які суд першої інстанції належно оцінив та повно виклав у рішенні.
Проте, відповідач будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростував та в апеляційній скарзі зазначив лише заперечення проти документів, наданих позивачем.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заборгованості з заробітної плати, є помилковим, з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відтак, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Суд повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно встановив правовідносини, що виникли між сторонами, наявним у справі доказам надав належну оцінку і віршів справу відповідно до норм чинного законодавства.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 07 квітня 2020 року.

Головуючий суддя       М.С. Будулуца

Судді: 
                    О.М. Біляєва

                    В.В. Папоян