ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/1184/19  Номер провадження 22-ц/814/991/20	Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А. Є.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Бутенко С.Б.
Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.
розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк»
на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 20 січня 2020 року у складі судді Гвоздика А.Є.
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
В грудні 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 21.12.2015 року та наявність заборгованості, яка виникла станом на 07.11.2019 року у сумі 11 299,86 грн., що складається із заборгованості кредитом - 5685, 24 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 1521, 79 грн., заборгованості за пенею - 4092, 83 грн., просив про стягнення даної суми заборгованості із покладенням на відповідача понесених по справі судових витрат - 1921 грн. 
Позов мотивовано тим, що 21 грудня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода), за умовами якої банк надав відповідачу стоковий споживчий кредит в сумі 10 571,50 грн. на строк 36 місяців з 21 грудня 2015 року по 31 грудня 2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 10 571,50 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, відсотків в розмірі 1,5% в місць на суму залишку заборгованості по кредиту.
Відповідно до Генеральної угоди від 21 грудня 2015 року відповідач зобов`язувалася належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені кредитним договором. 
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відносно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни ОСОБА_1 не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 07.11.2019 року становить 11 299,86 грн. та складається із заборгованості кредитом - 5685,24 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 1521,79 грн., заборгованості за пенею - 4092,83 грн.
Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 20 січня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що уклавши Генеральну угоду про реструктуризацію боргу, відповідачка погодилась, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, за яким вона зобов`язалась сплатити заборгованість у погоджений строк. 
Банк свої зобов`язання за договором виконав, відповідачка отримала грошові кошти на картку, частково сплачувала заборгованість, до Банку щодо невірності нарахувань за кредитом не зверталася, що свідчить про прийняття нею умов договору.
Зазначає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність погодження умов кредитування та помилково посилався на відсутність підпису на Умовах і правилах надання банківських послуг, оскільки предметом позову є стягнення кредитної заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, що підписана відповідачем, якою визначено усі істотні умови договору.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України. 
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК). 
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК). 
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
По справі встановлено, що 21 грудня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN51000135044204 від 21 січня 2014 року була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.
Згідно пункту 2.1 Генеральної угоди банк надав ОСОБА_1 строковий споживчий кредит в сумі 10 571,50 грн. на строк 36 місяців з 21 грудня 2015 року по 31 грудня 2018 року, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
В свою чергу відповідачка, починаючи з «1» по «25» число кожного місяця зобов`язалась сплачувати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 383,53 грн.
Факт отримання та користування ОСОБА_1 кредитними коштами відповідачкою не оспорювався. 
У пункті 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. 
Згідно пункту 2.5 Генеральної угоди позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди згідно Генеральної угоди та Умовам та правилам надання банківських послуг.
При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення.
Проте, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 07 листопада 2019 року виникла заборгованість у сумі 11 299,86 грн., що складається із заборгованості кредитом - 5685,24 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 1521,79 грн., заборгованості за пенею - 4092,83 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що надані банком на підтвердження позовних вимог докази - анкета -заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування банківських карток, не містять підпису відповідача, а отже не підтверджують наявність кредитних відносин та наявність заборгованості. Наданий Банком розрахунок заборгованості не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, оскільки нічим не підтверджується та його правильність перевірити неможливо.
Проте, судом не взято до уваги, що спірні правовідносини ґрунтуються на Генеральній угоді від 21 грудня 2015 року, яка підписана сторонами та відповідає вимогам статей 207, 1055 ЦК України щодо письмової форми кредитного договору та містить узгоджені сторонами умови про розмір грошового зобов`язання позичальника та строки його виконання.  
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статей 526, 530, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобов`язанні. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Договір є обов`язковим до виконання; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором (статті 629, 610, 611, 612 ЦК України). 
Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами укладення Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості з метою здійснення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, який укладений між банком та ОСОБА_1 . 
Відсутність у матеріалах справи підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг унеможливлює встановлення усіх умов кредитного договору, проте не свідчить про те, що сторони не перебувають у договірних правовідносинах.
Як вбачається з пункту 2.1 Генеральної угоди, сторони погодили строк кредитування до 31 грудня 2018 року та порядок і строки виконання зобов`язання позичальником ОСОБА_1 шляхом внесення щомісячних платежів у сумі 383,53 грн., яке нею належними чином не виконане. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції на вказані обставини належної уваги не звернув, не дав правової оцінки факту укладання сторонами Генеральної угоди, яка визначала права та обов`язки сторін протягом дії до 30.12.2018 року, що призвело до неправильного вирішення спору та безпідставної відмови у задоволенні вимог банку про стягненні тіла кредиту та відсотків в період дії договору.
Як видно з розрахунку заборгованості, станом на 07.11.2019 року розмір заборгованості за тілом кредиту становить 5685, 24 грн., за відсотками - 1521,79 грн., які підлягають стягненню з відповідачки на користь банку, і в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
В частині вимог банку про стягнення заборгованості за пенею у розмірі 4093,83 грн. колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неможливості застосування положень Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. № СП-2010-256, які в даному випадку не є договором приєднання та складовою договірних правовідносин сторін, оскільки посилання на конкретні Умови та правила надання банківських послуг відсутнє, як у Анкеті-заяві від 07.11.2013 року, так і в Генеральній угоді від 21.12.2015 року, протягом цього часу Умови та правила неодноразово змінювались банком та у якій саме редакції були чинними та погоджені сторонами на момент укладення спірного договору по справі не встановлено і суду не доведено.
Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статі 12, 13, 76-81, 89 ЦПК України). 
За змістом частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
На підтвердження розміру пені, встановленого договором, належних та допустимих доказів позивачем по справі не надано, тому підстав для її стягнення колегією суддів не вбачається. 
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у розмірі 5685,24 грн. та заборгованості по процентам у сумі 1521,79 грн. рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права і в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а в частині відмови у стягненні пені є законним та обґрунтованим та підлягає залишенню без змін. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 20 січня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитом та заборгованості по відсоткам за користування кредитом - скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 21 грудня 2015 року в сумі 7 207,03 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 5685,24 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом - 1521,79 грн.
В іншій частині рішення Диканського районного суду Полтавської області від 20 січня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                С.Б. Бутенко

Судді:                                                                        О.І. Обідіна

       О.В. Прядкіна