Справа № 161/2717/18 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/324/20  Категорія: 116 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
24 лютого 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
з участю 
секретаря судового засідання - Губарик К. А.,
представника боржника - Лапковського О. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області, за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2018 року, 
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2018 року Дочірнє підприємство «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» звернулось до суду із скаргою на дії державного виконавця, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі № 161/2929/17 було частково задоволено позов ОСОБА_1 , поновлено його на посаді начальника філії "Луцька ДЕД", рішення в цій частині та сплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 5145,82 грн було допущено до негайного виконання. ОСОБА_1 звернувся з виконавчим листом до Першого відділу ДВС м. Луцька. 13.09.2017 р. відповідачем було винесено постанову №54636917 про стягнення виконавчого збору на загальну суму 13314,58 грн та постанову № 54636917 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 200,00 грн - за примусове виконання рішення немайнового характеру (поновлення на роботі). Виконавчий збір у розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи, що становить 12800,00 грн, а також у розмірі 10% суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць 5145,82 грн., що становить 514,58 грн.
Заявник вказував, що до моменту прибуття державного виконавця підприємством було винесено наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника філії "Луцька ДЕД", тобто рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Державний виконавець був зобов`язаний після ознайомлення з наказом про поновлення ОСОБА_1 на роботі закрити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", натомість було винесено оскаржувані постанови, які є безпідставними.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2018 року поновлено ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» строк для звернення в суд із скаргою на дії державного виконавця. Відмовлено Дочірньому підприємству «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» в задоволенні скарги на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області.
Не погодившись із такою ухвалою, ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просило ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення - про задоволення скарги.
Постановою Апеляційного суду Волинської області від 06 вересня 2019 року апеляційну скаргу ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» задоволено частково. Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2018 року в даній справі скасовано. Провадження у даній справі закрито. 
Постановою Верховного Суду від 15 січня 2020 року касаційну скаргу ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» задоволено частково. Постанову апеляційного суду Волинської області від 06 вересня 2019 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши представника боржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін з таких підстав.
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги ДП «Волинський облавтодор», суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов від 13 вересня 2017 року діяв у межах та у спосіб, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.
Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2017 року визнано незаконним та скасовано наказ № 163 від 22 листопада 2016 року та наказ № 21 від 31 січня 2017 року ДП "Волинський облавтодор" ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника філії "Луцької ДЕД "ДП "Волинський облавтодор" Павліва І. В.; визнано незаконним та скасовано наказ № 17-К від 27 березня 2017 року ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про звільнення начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» Павліва І. В.; визнано незаконним та скасовано наказ № 21-К від 05 квітня 2017 року ДП "Волинський облавтодор" ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги» про перенесення дати звільнення начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» Павліва І. В.; визнано незаконним та скасовано наказ № 14-К від 07 квітня 2017р. ДП "Волинський облавтодор" ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги» про перенесення дати звільнення начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» Павліва І. В.; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» з 04 квітня 2017 року; стягнуто з ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25729,10 грн; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника філії «Луцької ДЕД» ДП «Волинський облавтодор», а також стягнуто з ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 5145,82 грн, стягнуто з «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в дохід держави 1280 грн судового збору.
05.09.2017 року головним державним виконавцем Першого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Сотнік К. А. відкрито виконавче провадження ВП №54636917 з виконання виконавчого листа №161/2929/17, виданого судом 05.09.2017 року, про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника філії «Луцької ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» з 04.04.2017 року та стягнення з ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України" в користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 5145,82 грн.
13.09.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в розмірі 13314,58грн та стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн.
Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 18, 430 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження».
Згідно з частинами першою та сьомою статті 235 КЗпП України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. 
Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, то навіть відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення.
Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (стаття 129-1 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі та сплату заробітку за один місяць і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі та виплату заробітку в межах платежу за один місяць виникає відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.
Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України).
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15.
У випадку невиконання цього обов`язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначають Закон України «Про виконавче провадження».
Згідно зі статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно з абзацом другим частини п`ятої статті 26 цього Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Виконавчий збір є платою за примусове виконання, що здійснюється органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором за таку процедуру, і підлягає перерахуванню до Державного бюджету. Виконавчий збір стягується відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» з боржника при відкритті виконавчого провадження, незалежно від добровільного виконання рішення суду. Вказаним Законом передбачена обов`язковість, за винятком деяких випадків, щодо стягнення з боржника при відкритті примусового виконавчого провадження виконавчого збору. Також Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено надання боржнику часу для добровільного виконання, кожне виконавче провадження вже є примусовим. З наведених вище вимог Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що при відкритті виконавчого провадження стягнення виконавчого збору є обов`язковим.
Як визначено в статті 27 Закону №1404-19 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартість майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом ( ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Згідно зі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Отже, суд першої інстанції належним чином перевірив і встановив зміст правовідносин, які виникли між сторонами та випливають з невиконання відповідачем судового рішення про поновлення позивача на роботі, наявність підстав для його виконання в примусовому порядку, що покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 05 вересня 2017 року звернувся до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька ГТУЮ у Волинській області із заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого документа № 161/2929/17, виданого 05 вересня 2017 року Луцьким міськрайонним судом (а.с.32).
05.09.2017 року головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Сотнік К. А. відкрито виконавче провадження ВП №54636917 з виконання виконавчого листа №161/2929/17.
Того ж дня головним державним виконавцем здійснено виїзд за адресою боржника та складено акт від 05 вересня 2017 року, в якому роз`яснено порядок виконання спірного виконавчого документа та ознайомлено з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Матеріалами виконавчого провадження встановлено, що згідно з актом державного виконавця до трудової книжки ОСОБА_1 внесено відомості про поновлення на роботі відповідно до наказу №48 від 05 вересня 2017 року, а тому на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження за даним виконавчим листом закінчене (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).
Також в матеріалах справи міститься платіжне доручення №1464, яке також засвідчує факт виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць позивачу не негайно, оскільки датоване воно 06 вересня 2017 року (а.с.38).
Установивши у справі, яка переглядається, той факт, що після ухвалення 30 серпня 2017 року судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі відповідач видав наказ про його поновлення лише в день винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії головного державного виконавця щодо винесення постанови від 13.09.2017 року про стягнення з боржника виконавчого збору та щодо винесення постанови від 13.09.2017 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження є правомірними, законними та обгрунтованими.
Доводи апеляційної скарги відповідача є аналогічними його аргументам, якими він обґрунтовував позовну заяву, та які були предметом ретельної перевірки під час розгляду справи судом першої інстанції.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування ухвали суду відсутні, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що суд неправильно застосував норми матеріального права чи порушив норми процесуального права, у зв`язку з цим суд дійшов висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382 - 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2018 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий

Судді