Номер провадження: 22-ц/813/1183/20 
Номер справи місцевого суду: 520/15380/17
Головуючий у першій інстанції Бескровний  Я. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,
за участю секретаря – Фабіжевської Т.С.,
розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_1 про стягнення індексації по аліментах, неустойки, моральної шкоди та зміну способу стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та, з урахуванням уточнення позовних вимог (остання редакція від 08.06.2018р.) просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача індексацію по аліментах в розмірі 35151,87 гривень станом на 01.05.2018р., неустойку (пеню) за прострочення сплати індексації аліментів на утримання дочки ОСОБА_2 у сумі 10697,23 гривень станом на 01.05.2018р., моральну шкоду у розмірі 15000,00 гривень, змінити спосіб стягнення аліментів на частку від доходу у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) батька – ОСОБА_2 , зобов`язати фінансово-економічну службу ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок індексації відповідно до вимог чинного законодавства, починаючи з 05.09.2013р. початку стягнення аліментів до винесення рішення судом.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з ОСОБА_2 в порядку примусового виконання рішення суду ВЧ НОМЕР_1 здійснюється відрахування із заробітної плати аліментів на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень. Індексація на аліменти нараховується ВЧ НОМЕР_1 з вересня 2017 року, яка не відповідає чинному законодавству. За період з початку стягнення аліментів з 05.09.2013р., на думку позивача, ОСОБА_2 умисно ухиляється від сплати індексації аліментів, у зв`язку з чим вона має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати індексації аліментів. За відсутності належного утримання дочки ОСОБА_2 спричинена моральна шкода, яка полягає у пригніченні та стражданнях дитини, викликаних порівнянням наявними благами у однолітків, яку позивач оцінює в 15000 гривень. Окрім того, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 має стабільний заробіток, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів на частку від доходу у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) батька, що буде найбільш повно захищати інтереси дитини та збереже той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.
Позивачем разом з позовною заявою надав до суду заяву від 13.12.2017р. про розгляд справи за її відсутності.
14 травня 2018 року представник ВЧ НОМЕР_1 надав відзив на позов, в якому у задоволенні позову в частині зобов`язання фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок індексації відповідно до вимог чинного законодавства, починаючи з 05.09.2013р. - початку стягнення аліментів до винесення рішення судом - просить відмовити у повному обсязі.
Також у відзиві на позов ВЧ НОМЕР_1 просить розглядати справу за відсутності його представника.
06.06.2018р. відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позов, в якому не визнає позов в частині стягнення індексації по аліментам за період з вересня 2013 року, пені за прострочення сплати аліментів, моральної шкоди, зобов`язання фінансово-економічної служби В\ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок індексації відповідно до вимог чинного законодавства, починаючи з 05.09.2013р. - початку стягнення аліментів до винесення рішення судом. Свої заперечення обґрунтовує тим, що індексація аліментів здійснюється з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» - 12.06.2016р. та не вважає себе винним у несплаті індексації, оскільки відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, індексація здійснюється особою, яка проводить відповідне відрахування аліментів, що є умовою для нарахування неустойки за несплату аліментів. Щодо зміни способу стягнення аліментів зазначає, що позивачка не зверталась щодо збільшення розміру аліментів та позбавляє його можливості спілкуватись з дитиною, в судовому засіданні щодо цього питання покладається на розсуд суду.
14 червня 2018 року позивач надала до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що почала отримувати аліменти з нарахуванням індексації лише з вересня 2017 року, та наполягає на задоволенні позову, і посилається на необхідність застосування аналогії закону, а саме до ч. 2 ст. 184 СК України застосувати порядок нарахування індексації передбачений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму індексації по аліментах у розмірі 601 грн. (станом на 01.05.2018р.). Змінено спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2013р. у справі №520/11709/13-ц, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1280,00 (одна тисяча вісімдесят) гривень.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалите нове рішення, яким позов задовольнити повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції зробиві невірний розрахунок розміру індексації аліментів; бездіяльність відповідача призвела до несплати індексації аліментів, а тому необхідно стягнути неустойку у відповідності до ст. 196 СК України.
У відзиві на апеляційну скаргу, наданим відповідачем в/ч НОМЕР_1 зазначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, військова частина НОМЕР_1 отримала можливість індексувати лише з дати набрання чинності змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а саме з червня 2016 року, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
У судове засідання, призначене на 23 квітня 2020 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, заяв про відкладення розгляду справи від сторін у справі до суду не надходило.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 04 травня 2020 року.
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення інфліції, а позовну заяву ОСОБА_1 у цій частині необхідно задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, послався на наступні обставини.
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20.09.2011, де матір`ю записана ОСОБА_4 , а батьком – ОСОБА_2 (а.с. 9).
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2013р. по справі №520/11709/13-ц з ОСОБА_2 стягнено на користь ОСОБА_4 аліменти на ОСОБА_3 в розмірі 1000 гривень щомісячно починаючи з 05.09.2013р. до 14.09.2029р. (а.с.6). На виконання наведеного рішення суду 18 червня 2014 року державним виконавцем першого Приморського ВДВС ОМУЮ відкрито виконавче провадження №43725695 (а.с. 26).
Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2013 року у справі №520/11697/13-ц розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зареєстрований 30 липня 2010 року (а.с. 5).
Інші матеріали надані позивачем разом з позовом суд першої інстанції вважав неналежними та недопустимими доказами обставин, на які посилається він у своїй позовній заяві.
Вирішуючи питання про розмір суми індексації, суд першої інстанції вважав, що наданий позивачем та ВЧ НОМЕР_1 розрахунок такої індексації аліментів не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. 
Разом з тим, суд першої інстанції не прийняв до уваги розрахунок позивача (а.с. 11, 12, 78), оскільки ним не враховано положення ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» щодо проведення індексації лише у разі перевищення встановленого порогу індексу споживчих цін.
Розрахунок індексації розміру аліментів ВЧ НОМЕР_1 (а.с. 46) також не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки здійснений на підставі інших базових показників (базовий місяць червень 2016 року).
На думку суду першої інстанції, оскільки за період з 05 вересня 2013 року по лютий 2014 року, з червня по серпень 2014 року, з червня по серпень 2015 року, у жовтні 2015 року та у грудні 2015 року індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації у розмірі 101%, а за період з січня по березень 2016 року, з травня 2016 року по квітень 2018 року індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації у розмірі 103%, а тому індексація у вказаний період не може бути нарахована та проведена. 
Суд першої інстнації керувався індексами споживчих цін , визначених на офіційному веб-сайті Державної служби статистики України(http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm, http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2018/ct/is_c/isc_u/isc2018m_u.html)
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Розрахунок суми індексації аліментів здійснюється за наступною формулою: сума боргу х індекс інфляції: 100 - сума боргу (п. 4 наведених Правил).
Таким чином, загальна сума індексації розміру аліментів станом на 01.05.2018 року складає 601,00 гривня, що підлягає до стягнення з ОСОБА_3 .
Відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Статтею 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.
З огляду на наведене, суд першої інстанції вірно не вбачав у діях відповідача ОСОБА_3 вини щодо несплати індексації розміру аліментів, а тому не має підстав для стягнення з нього неустойки (пені) на користь позивача.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Суд першої інстанції дійшов до вмотивованого висновку, що у цій частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди також слід відмовити, оскільки позивачем не доведено в чому полягає понесена нею моральна шкода та судом виходячи з наявних матеріалів справи таких обставин не встановлено. 
У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
З урахуванням системного аналізу норм сімейного законодавства та матеріалів справи, враховуючи, що ОСОБА_3 фактично визнає позов в частині зміни способу стягнення аліментів, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо змінити способу стягнення аліментів на частку від доходу у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) батька – ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 16 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» спори з питань індексації грошових доходів підлягають розгляду в судовому порядку.
Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Враховуючи наведене, оскільки позивач вже звернулась до суду з позовними вимогами щодо стягнення індексації по аліментам починаючи з 05 вересня 2013 року - початку стягнення аліментів, судом першої інстанції здійснено відповідний розрахунок індексації, що підлягає стягненню.
В матеріалах справи міститься довідка–розрахунок нарахування та перерахування індексації розміру аліментів на користь позивача (а.с.46) та виписки з карткового рахунку позивача (а.с.21,79), з яких вбачається що з грудня 2016 року ВЧ НОМЕР_1 здійснюється нарахування та перерахування індексації розміру аліментів на користь позивача.
Таким чином, судом першої інстанції вірно не встановлено підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок індексації відповідно до вимог чинного законодавства, починаючи з 05 вересня 2013 року початку стягнення аліментів до винесення рішення судом.
Питання судових витрат вирішується у відповідності до ст.141 ЦПК України.
Однак колегія суддів не може повністю погодитись із висновками суду першої інстанції в частині розрахунку розміру індексації аліментів з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання дитини до її повноліття.
Частина друга статті 184 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
На момент виникнення спірних правовідносин спеціального закону про індексацію аліментів прийнято не було, та в Україні діяв Закон України від 03.07.1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон).
Згідно з статтями 1,2 Закону (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що передбачені частиною першою цієї статті.
Законом України від 17.05.2016 року №1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» внесено зміни, відповідно до яких розмір аліментів, визначний судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації, яка проводиться за рахунок коштів платника аліментів, й безпосередньо здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами підприємцями, які проводять відповідні відрахування із доходу платника аліментів.
Відповідні зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» набрали чинності 12 червня 2016 року.
Виходячи з правової природи аліментів як відповідної (фіксованої) суми коштів на утримання дитини, яка виплачується в гривнях і не має разового характеру, а також враховуючи те, що частиною 2 статті 184 СК України було прямо передбачено індексацію відповідно до закону їх розміру за відсутності спеціального закону щодо порядку проведення індексації аліментів судова колегія приходить до висновку, що за період з часу присудження аліментів і до набрання чинності Законом №1368-VIII розмір аліментів, визначений в твердій грошовій сумі підлягав індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», яка застосовується до спірних правовідносин за аналогією закону на підставі ч. 9 ст.10 ЦПК України, а починаючи з 12.06.2016 року, згідно із внесеними до зазначеного Закону змінами.
Зазначений висновок відповідає правовим позиціям, які були висловлені Верховним Судом України в справі №6-113цс13, Верховним Судом у справі №341/915/16-ц від 26.06.2018р., які підлягають врахуванню до спірних правовідносин відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції на 05.09.2013р.) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка, а починаючи з 01 січня 2016 року з урахуванням внесених змін до цієї статті Закону - 103 відсотки.
Так, розрахунок суду першої інстанції не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки проведений з недодержанням Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що проводячи власний розрахунок суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності, зафіксований у статті 13 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримує аліменти на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року з 05 вересня 2013 року у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень.
До позовної заяви додано розрахунок індексу аліментів ОСОБА_1 , який охоплює період з 05 вересня 2013 по грудень 2017 року. Відповідач ОСОБА_3 з цим розрахунком був ознайомлений, жодних зауважень щодо його неправильності не надав.
Однак колегія суддів звертає увагу на те, що з червня 2016 року вступив у силу Закон України «Про внесення змін деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі».
Таким чином, з набранням законної сили вказаного закону застосування аналогії закону до виниклих правовідносин припиняється, оскільки почав діяти порядок нарахування індексації аліментів.
Тому, індексація на аліменти на утримання ОСОБА_3 була нарахована із розрахунку базового місяця червень 2016 року у застанням права на виплату у грудні 2016 року у розмірі 4,2%. У зв`язку з тим, що до грудня 2016 року індекс інфляції не перевищував поріг, то індексація не нараховувалась.
Починаючи з грудня 2016 року індексація нараховувалась та її сума зростала. Після проведеної індексації у вересні 2017 року позивачеві виплачено алімени з урахуванням індексації за період з грудня 2016 року по вересень 2017 року (1000 грн + 729 грн), а також індексація аліментів була проведена з жовтня 2017 року по квітень 2018 року, що підтверджується довідкою-розрахунок нарахування та перерахування індексації розміру аліментів (а.с. 46).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить до висновку, що позовна заява в частині стягнення індексації підлягає частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму індексації за період з жовтня 2013 року по травень 2016 року (включно), що загалом становить 12 013 гривень.
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення по суті спору про часткове задоволення позовної заяви в частині індексації аліментів, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року скасувати в частині стягнення розміру індексації по аліментам та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму індексації по аліментах у розмірі 12 013 гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 04 травня 2020 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дрішлюк