УХВАЛА

05 березня 2020 року
м. Київ
справа №820/775/18
адміністративне провадження №К/9901/4375/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Чиркіна С.М., 
суддів:                     Саприкіної І.В., Шарапи В.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 у справі №  820/775/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У 2018 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі- відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 31 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженого Міністром оборони України від 01.09.2017 № 88 в частині відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо прийняття рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.03.2018 позов задоволено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 апеляційну скаргу відповідача задоволено, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.03.2018 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
17.02.2020 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, надіслана 13.02.2020, в якій скаржник просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 та залишити в силі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.03.2018. 
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд установив, що вона не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Частиною другою статті 329 КАС України встановлено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
У касаційній скарзі позивач просить поновити строк касаційного оскарження, зазначивши, що після того як відповідач не погодившись з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.03.2018 подав апеляційну скаргу, не було відомо про результат розгляду справи. Крім того скаржник зазначає, що про наявність оскаржуваного судового рішення йому стало відомо тільки після отримання листа від департаменту фінансів Міністерства оборони України від 01.10.2019 за вих. № 248/7014 який було отримано у листопаді 2019 року. На підтвердження вказаної інформації скаржником надано копію листа від департаменту фінансів Міністерства оборони України від 01.10.2019 за вих.  №  248/7014
Оцінюючи поважність наведених скаржником підстав пропуску строку на касаційне оскарження, суд наголошує, що поважними можуть визнаватися ті причини, які створювали скаржникам об`єктивні перешкоди у своєчасному зверненні до суду, тобто, не залежали від їх волевиявлення.
Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява № 45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України», заява № 377/02).
Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28.101998 в справі «Perez de Rada Cavanilles v.  Spain» («Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»), заява № 28090/95).
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.04.2007 у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено: (…) сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм провадження (…).
Крім того в оскаржуваному рішенні суду апеляційної інстанції, розгляд якого відбувався у відкритому судовому засіданні, зазначено, що сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. 
В контексті наведеного, зважаючи на положення вказаних правових норм законодавства, невжиття заходів, щоб дізнатися про стан відомого йому провадження не належить до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
За правилами встановленими частиною третьою статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.
З огляду на викладене, скаржнику необхідно зазначити поважні причини пропуску строку касаційного оскарження з наданням відповідних доказів.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно залишити без руху.
Керуючись статтями 169, 329, 332 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 у справі №  820/775/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху. 
Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.
Роз`яснити, що невиконання в установлений судом строк вимог ухвали щодо поновлення строку на касаційне оскарження є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі, у разі не усунення недоліків в іншій частині - касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя - доповідач:                                                   С. М. Чиркін

Судді:                                                                       І.В. Саприкіна

                                                                                В.М. Шарапа