ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2876/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 травня 2020 року                                                                       м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                               Ганечко О.М.,
суддів                                                                                                       Шурка О.І.,
                                                                                                    Кузьменка В.В.,
за участі секретаря судового засідання                                                 Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.02.2020 у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Білоцерківської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Білоцерківської міської ради Київської області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення від 27.06.2019 № 3986-73-VII «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Біла Церква на 2020 рік» в частині встановлення ставки земельного податку на земельні ділянки в місті Біла Церква для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту (постійне користування) у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки землі.
Ухвалою від 12.02.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Разом із позовною заявою, позивачем було подано заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення дії пункту 12.01 додатку 1 до оскаржуваного рішення.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.02.2020 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, заявник подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, просить скасувати ухвалу про відмову в забезпеченні позову та прийняти нову постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.
У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду апеляційної скарги.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з наступного:
-             зупинення дії нормативно-правового акта, як захід забезпечення позову, допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта;
-             у даному випадку, позивачем не було доведено очевидну протиправність оскаржуваного рішення, а тому, така питання встановлення протиправності підлягає доведенню виключно під час розгляду справи, а отже, застосування заходів забезпечення наразі не допускається вимогами Кодексу адміністративного судочинства України.
Доводи апеляційної скарги:
-             судом першої інстанції порушення строк розгляду заяви про забезпечення позову, встановлений ч. 1 ст. 154 КАС України;
-             на переконання апелянта, під час звернення до суду було чітко вказано норму закону, яку порушив відповідач, встановивши оскаржуваним рішенням для підприємства ставку податку в розмірі 12% - ч. 1 ст. 274 ПК України;
-             тобто, на думку апелянта, очевидність ознак протиправності дій посадових осіб відповідача наявна, у урахуванням наведених підстав для забезпечення позову та обгрунтувань позовної заяви;
-             крім того, апелянтом зазначено про негативні наслідки продовження дії оскаржуваного рішення, що виражається у значній переплаті по вказаному податку за завищеною ставкою та, як наслідок, утруднення їх повернення у майбутньому. Тривалий розгляд спору по суті також матиме значні негативні наслідки для заявника.  
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Слід зазначити, що забезпечення позову - це, насамперед, вжиття судом, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Так, у вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. 
Застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте, суд діє на підставі доказів та фактів, наданих саме заявником.
Крім того, відповідно до приписів ч. 5 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.
Так, перевіривши зазначені в заяві про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вищевикладеним нормам та обставинам, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення на даному етапі, оскільки, запропонований заявником спосіб забезпечення адміністративного позову, у даному випадку, є передчасним, заява не містить посилання на беззаперечні мотиви, з яких заявник вважає, що захист прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль. 
Колегія суддів вважає, вказані в заяві доводи не містять тих положень, реалізація яких може мати саме невідворотні наслідки для самого, що слугують підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
Посилання заявника на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь заявника по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства. 
Продовження дії оскаржуваного рішення відповідача протягом розгляду спору по суті в суді, не матиме невідворотних наслідків для позивача, адже питання виникнення переплати податків до бюджету та повернення надміру сплачених коштів, урегульовано нормами законодавства.
У межах розгляду даної заяви, судом не може даватись оцінка доводам заявника про очевидну протиправність рішення відповідача, адже встановлення ознак протиправності рішення, у даному випадку, без розгляду справи по суті, є неприпустимим, оскільки саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи. 
Крім того, для визнання очевидної протиправності оскаржуваного рішення, суду необхідно її встановити на етапі розгляду заяви про забезпечення позову та надати значне обгрунтування позиції, що, фактично, підмінятиме розгляд спору по суті та матиме форму «рішення по суті спору».
Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну протиправність оскаржуваного рішення на стадії відкриття провадження у справі.
У частині посилань апелянта на порушення строків розгляду заяви про забезпечення позову, колегія суддів звертає увагу на те, що заявником подано заяву про забезпечення позову разом із позовною заявою (не до подання позовної заяви), тобто, для її розгляду необхідне відкриття провадження у справі, ухвалу про яке, судом першої інстанції було постановлено 12.02.2020, тобто, у межах наданого процесуальним законом 5 денного строку для відкриття провадження, а заяву про забезпечення позову було розглянуто того ж дня, що свідчить про відсутність порушення судом першої інстанції встановленого строку розгляду заяви про забезпечення позову. У інакшому б випадку, це могло б призвести до забезпечення позову до відкриття провадження у справі, при тому, що позовна заява може бути залишена без руху, її може бути повернуто/відмовлено у відкритті провадження (при вирішенні питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі).
Щодо посилань апелянта на негативні фінансові наслідки продовження дії оскаржуваного рішення відповідача, у урахуванням значного часу розгляду даного спору, колегія суддів вважає наголосити, що приписами КАС України встановлено строки розгляду позовної заяви у порядку загального позовного провадження, що, у свою чергу, не може бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову, задля захисту заявника від можливого тривалого розгляду спору в суді.
Висновки суду апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця».
З огляду на вищевикладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Інші ж доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, в її задоволенні необхідно відмовити, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.02.2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                               О.М. Ганечко 

        Судді                                                                                                                         О.І. Шурко

                                                                                                              В.В. Кузьменко