ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 червня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/11397/18
Головуючий у першій інстанції – Требух Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/749/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді  Вінгаль В.М.,
суддів:  Губар В.С., Кузюри Л.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

прізвище судді: Требух Н.В.; місце ухвалення рішення: м. Чернігів,
дата складання повного тексту рішення: 16 березня 2020 року, 

                                   УСТАНОВИВ:
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 51828,11 грн у відшкодування завданого внаслідок ДТП матеріального збитку та 50000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля, мотивуючи позов тим, що відповідач є особою, з вини якої трапилась ДТП, в результаті якої пошкоджено автомобіль, що належить позивачу. 

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 51828,11 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 5000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Всього 56828,11 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   1017 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 оскаржує рішення суду в частині стягнення з нього 51828,11 грн матеріальної шкоди, просить змінити рішення суду в цій частині, зменшивши розмір матеріальної шкоди на 50 відсотків. В іншій частині рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 не оскаржує.

За доводами апеляційної скарги, судом при прийнятті рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в повному обсязі не враховано, що останній не був визнаний в судовому порядку винним у ДТП, так як адміністративна справа була закрита; 50 відсотків вини у вчиненні ДТП слід покласти на ОСОБА_3 , який керував автомобілем з порушенням п.1 ст.19, п.1 ст.21 Правил дорожнього руху.

Рішення суду оскаржується в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 51828,11 грн. матеріальної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

04 червня 2020 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про перенесення розгляд справи на іншу дату у зв`язку з оскарженням ним постанови слідчого про закриття кримінального провадження, яке не підлягає задоволенню, оскільки не надано доказів на підтвердження зазначеного.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вислухавши голову судового засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом у справі встановлено, що 27.10.2015 року, приблизно о 22.15, у м.Чернігові, біля будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом “ВАЗ”, номерний знак НОМЕР_1 , та виконуючи поворот ліворуч поза перехрестям, не надав дорогу транспортному засобу “Smart”, номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, а потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, чим ОСОБА_2 порушив вимоги п.п.2.3 б), 10.1, 10.4 ПДР України та скоїв правопорушення, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.
Відповідно до постанови старшого слідчого ЧВП ГУНП України у Чернігівській області від 25.11.2015 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015270010008396 від 28.10.2015 року, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
У відповідності до чинного на час ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 21703» д. р. н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , була застрахована в ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». Ліміт відповідальності по вказаному вище договору складає 50 000,00 грн, за шкоду заподіяну майну на одного потерпілого.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 , є власником транспортного засобу «Smart», номерний знак НОМЕР_2 .
Страхове відшкодування в межах ліміту 50000,00 грн ОСОБА_1 було виплачено.
В результаті вищевказаної ДТП автомобіль «Smart», номерний знак НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень.
Згідно висновку судової експертизи №2665-2667/19-24 від 28.01.2020 року (з уточненням) вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля “Smart”, номерний знак НОМЕР_2 пошкодженого у ДТП на час проведення експертизи складає 181103,00 грн, ринкова вартість автомобіля на час проведення експертизи до ДТП складає 181101,03 грн, після ДТП 79272,92 грн, вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 355350,00 грн, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 125732 грн.
В даному випадку різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, складає: 101828,11 грн (181101,03 – 79272,92). Ліміт відповідальності страхової компанії по вказаному вище договору складає 50 000,00 грн за шкоду заподіяну майну на одного потерпілого.
Враховуючи виплату 50000 грн, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 51828 грн. 11 коп матеріального збитку.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, яких особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Зважаючи на те, що різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП складала 101828,11 грн та те, що ОСОБА_1 було сплачено 50000,00 грн страхового відшкодування в межах ліміту, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 51828,11 грн матеріальної шкоди. Колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру матеріальної шкоди до 50%.

Доводи апеляційної скарги про те, що 50 відсотків вини у вчиненні ДТП слід покласти на ОСОБА_3 , який керував автомобілем з порушенням п.1 ст.19, п.1 ст.21 Правил дорожнього руху не доведено належними та допустимими доказами.

Враховуючи зазначене, а також ту обставину, що рішення в оскаржуваній частині є справедливим і правильним по суті, апеляційний суд не знаходить правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389-391 ЦПК України,

                             ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Голова судового засідання                                                
      Судді