ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3496/19                                                                                 Головуючий у 1 інстанції: Гаврилюк В.О.
                                                                                Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Василенка Я.М.
                                                                 Шурка О.І.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви просив:
- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення до ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області документів, необхідних для призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2019 року про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про міліцію" та прийняти рішення про призначення за заявою ОСОБА_1 від 26.06.2019 року одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення за результатами розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. У задоволенні решти вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду відповідач - Міністерство внутрішніх справ України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки, інвалідність встановлена пізніше, ніж через три місяці після звільнення із служби.
23 березня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким він підтримує позицію суду першої інстанції. 
Представником Міністерства внутрішніх справ України - Шопіною Ю.О. в апеляційній скарзі заявлено клопотання про участь представника МВС України у режимі відеоконференції.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у задоволенні клопотання представника Міністерства внутрішніх справ України - Шопіної Юлії Олегівни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі № 580/3496/19 - відмовлено.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 01 жовтня 1979 року по 09 листопада 1988 року та з 01 листопада 1991 року по 08 березня 1996 року ОСОБА_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ, а саме: в УВС Черкаського обласного виконкому на керівних посадах, офіцерське звання старший лейтенант міліції.
22 січня 1996 року медико-соціальною експертною комісією позивачеві було встановлено III групу інвалідності безтерміново, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків з ЛНА на ЧАЕС, а з 20 лютого 2007 року було встановлено II групу інвалідності. При повторному огляді 20 травня 2019 року медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено І групу інвалідності безтерміново, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків з ЛНА на ЧАЕС.
Відповідно до Довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності від 20 травня 2019 року № 033363, виданої Черкаською обласною медико-соціальною експертною комісією, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках складає 95 (дев`яносто п`ять) відсотків.
26 червня 2019 року, відповідно до статті 25 Закону України "Про міліцію" та п. 3.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року, позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків з ЛНА на ЧАЕС, яке спричинило першу групу інвалідності.
Листом від 30 вересня 2019 року № 15/2-3784 Департаментом фінансово-облікової політики МВС України на адресу Ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області повернуто матеріали позивача та зазначено причину неможливості прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з їх невідповідністю вимогам пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги    у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.
Не погоджуючись із діями відповідача щодо повернення документів, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до   ст. 23 Закону України «Про міліцію», у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На виконання ст. 23 Закону України «Про міліцію»,  постановою Кабінету Міністрів України затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Порядок №850).
В силу п.п. 2 п. 3 Порядку № 850, грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Згідно пункту 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до п. 7 Порядку №850, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України). 
Положеннями пункту 8 Порядку №850 передбачено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції. 
Згідно пункту 9 Порядку №850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.  
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 20 травня 2019 року серії 12ААБ № 458792, ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено І (першу) групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаних з виконанням службових обов`язків з ЛНА на ЧАЕС (а.с. 14).
26 червня 2019 року позивач звернувся до Голови ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із установленням І групи інвалідності (а.с. 21). 
Згідно пункту 9 Порядку №850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.  
Матеріали справи свідчать, що Департаментом фінансово-облікової політики МВС України листом від 30 вересня 2019 року № 15/2-3784 було повернуто на адресу Ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (а.с. 22).
Підставою для повернення документів стала їх невідповідністю вимогам пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги    у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. №850.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний прийняти рішення за результатами розгляду питання щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачеві, а не повертати матеріали відносно позивача, ухиляючись від розгляду поданих документів та від прийняття обґрунтованого рішення.
Вказаний висновок, також, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 12 липня 2019 року  у справі №554/5402/17 та від 06 березня 2019 року у справі №822/1616/18.
Доводи апелянта про те, що Закон України «Про міліцію» втратив чинність і на спірні правовідносини не розповсюджується, колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на наступне.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі №809/950/17 вказав наступне: «… Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність. Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" й, виходячи з положень якого, обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України».
Посилання апелянта на те, що інвалідність ОСОБА_1 встановлена пізніше, ніж через три місяці після звільнення із служби, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, право позивача на отримання грошової допомоги виникнуло у зв`язку установлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. 
Щодо доводів апелянта про те, що питання про прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення спірної грошової допомоги носить дискреційний характер, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у призначенні та виплаті.
Оскільки, судом першої інстанції зобов`язано Міністерство внутрішніх справ виключно прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги, тому, колегія суддів вважає, що, в даному випадку, відсутнє втручання у дискреційні повноваження відповідача.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2  ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315,  316, 321,  322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені   статтями 328-329 КАС України.

 Суддя-доповідач                                                                               Вівдиченко Т.Р.
          
 Судді                                                                                                  Василенко Я.М.
                                                                                                  
                                                                                                                Шурко О.І.