Постанова                                           
Іменем  України                                            
11 червня 2020 року
м. Київ
справа № 163/2368/16-ц
провадження № 61-39623св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - заступник військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Луцького прикордонного загону, 
відповідач - ОСОБА_1 ,
треті особи: Любомльська районна державна адміністарція Волинської області, відділ Держгеокадастру у Любомльському районі Волинської області, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 21 травня 2018 року у складі колегії суддів: Русинчука М. М., Федонюк С. Ю., Матвійчук Л. В., 
ВСТАНОВИВ:
1.        Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року заступник військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Луцького прикордонного загону звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання державного акта про право власності на земельну ділянку недійсним та повернення земельної ділянки з незаконного володіння.
Позов мотивовано тим, що  під час вивчення військовою прокуратурою Луцького гарнізону стану додержання вимог Закону України «Про використання земель оборони», встановлено істотні порушення, які полягають у наданні у власність громадянам земельних ділянок із земель оборони Державної прикордонної служби України, всупереч вимог чинного законодавства України, що є порушенням інтересів держави.
Вказував на те, що постановою обласної ради депутатів трудящих Волинської області від 15 вересня 1946 року № 39/599 у межах Волинської області, землі 800 метрової прикордонної смуги передані в повне розпорядження прикордонних військ, за виключенням райцентру Устилуг. Разом з тим, головою Любомльської районної державної адміністрації Волинської області 09 листопада 2005 року видано розпорядження № 294 «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) на території Гущанської сільської ради», яким надано згоду на виділення земельних ділянок громадянам власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) для ведення особистого селянського господарства та на видачу державного акта на право власності на землю. На виконання вказаного розпорядження відповідач 
ОСОБА_2 19 травня 2006 року отримав державний акт 
серії ВЛ № 061301 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Гущанської сільської ради площею 1,5342 га. Надані відповідачу земельні ділянки з кадастровим номером 0723381000:05:002:3218, площею 0,3000 га та кадастровим номером 0723381000:05:002:4195, площею 0,2919 га, згідно вищезазначеного акта, відносяться до земель оборони та входять до складу прикордонної смуги, на яких розповсюджується прикордонний режим з усіма визначеними законодавством обмеженнями, тому останній не може вільно володіти, розпоряджатись та користуватись вказаними земельними ділянками.
Враховуючи викладене, прокурор просив суд визнати недійсним та скасувати державний акт серії ВЛ №061301 про право власності на земельні ділянки кадастрові номери 0723381000:05:002:3218, площею 0,3000 га та 0723381000 :05:002:4195, площею 0,2919 га, виданий 19 травня 2006 року ОСОБА_2 та зобов`язати останнього повернути вищезазначені земельні ділянки Адміністрації державної прикордонної служби в особі Луцького прикордонного загону.
Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області 
від 29 листопада 2016 року замінено відповідача ОСОБА_2 на правонаступника - відповідача ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року у задоволенні позову заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби, Луцького прикордонного загону відмовлено.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Волинської області від 29 травня 2017 року апеляційну скаргу заступника військового прокурора Луцького гарнізону задоволено частково. Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року скасовано, позов заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Луцького прикордонного загону задоволено частково.
Визнано недійсним та скасовано державний акт серії ВЛ № 061301 про право власності на земельні ділянки, кадастровий номер 0723381000:05:002:3218, площею 0,3000 га та кадастровий номер 0723381000:05:002:4195, площею 0,2919 га, виданий 19 травня 2006 року ОСОБА_2 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
23 квітня 2018 року до Апеляційного суду Волинської області надійшло клопотання заступника військової прокуратури Луцького гарнізону про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача судових витрат, оскільки при постановленні судового рішення апеляційним судом не було вирішене питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21 травня 2018 року у задоволенні клопотання військової прокуратури Луцького гарнізону про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат відмовлено.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідачка 
ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи і згідно положень Закону України «Про судовий збір» звільнена в усіх судових інстанціях від сплати судового збору, підстави для стягнення з неї на користь військової прокуратури Західного регіону України судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання військової прокуратури Луцького гарнізону про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача судових витрат у цій справі слід відмовити. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, військовий прокурор Луцького гарнізону Західного регіону України, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити додаткове рішення щодо стягнення судових витрат. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві. 
Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2020 року справу за позовом заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Луцького прикордонного загону до ОСОБА_1 про визнання державного акта про право власності на земельну ділянку недійсним та повернення ділянки з незаконного володіння призначено до судового розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до положень 
статті 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується і випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати у цій справі мають компенсуватись за рахунок держави. 
Аналогічна правова позиція викладена у пункті 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» та у постанові Верховного Суду України у справі № 504/2418/14-ц від 31 травня 2017 року.
Також заявник зазначає, що при поданні клопотання до Апеляційного суду Волинської області щодо вирішення питання про стягнення судового збору з ОСОБА_1 , обставини щодо інвалідності останньої не були відомі військовій прокуратурі Луцького гарнізону Західного регіону України, а були встановлені безпосередньо у ході судового розгляду зазначеного клопотання. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року у задоволенні позову заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби, Луцького прикордонного загону відмовлено.
Постановою Апеляційного суду Волинської області від 29 травня 2017 року апеляційну скаргу заступника військового прокурора Луцького гарнізону задоволено частково. Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року скасовано, позов заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Луцького прикордонного загону задоволено частково.
Визнано недійсним та скасовано державний акт серії ВЛ № 061301 про право власності на земельні ділянки, кадастровий номер 0723381000:05:002:3218, площею 0,3000 га та кадастровий номер 0723381000:05:002:4195, площею 0,2919 га, виданий 19 травня 2006 року ОСОБА_2 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
23 квітня 2018 року до Апеляційного суду Волинської області надійшло клопотання заступника військової прокуратури Луцького гарнізону про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача судових витрат, оскільки при постановленні судового рішення апеляційним судом не було вирішене питання щодо розподілу судових витрат.
Військовою прокуратурою Луцького гарнізону сплачено у цій справі за подання позовної заяви 2 756 грн (платіжне доручення № 51 від 21 вересня 2016 року) та апеляційної скарги 3 031,60 грн (платіжне доручення № 272 
від 11 квітня 207 року) судового збору, на загальну суму 5 787,60 грн (а. с. 1, 175).
Із рішення Апеляційного суду Волинської області від 29 травня 2017 року, яким частково задоволено апеляційну скаргу позивача, вбачається, що його резолютивна частина не містить зазначення розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Під час апеляційного розгляду представник відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надав суду довідку серії ВЛН № 021679 від 16 травня 
2000 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи довічно.
2.        Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 88 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України № 6-152цс17 
від 01 березня 2017 року та № 6-1065цс17 від 16 серпня 2017 року.
Пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», у редакції, чинній на час розгляду справи, визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.
Відповідно до посвідчення та довідки до акту огляду МСЕК № 021679 
від 16 травня 2000 року ОСОБА_1 є інвалідом I групи довічно (а. с. 233).
Вирішуючи клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачка ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи і згідно положень вказаного Закону звільнена в усіх судових інстанціях від сплати судового збору, підстави для стягнення з неї на користь військової прокуратури Західного регіону України судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги відсутні. 
Разом із тим, відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, апеляційний суд не врахував положення статті 88 ЦПК України 2004 року, та те, що судовий збір, за розгляд цієї справи, слід компенсувати за рахунок держави.
Тому, враховуючи те, що рішенням Апеляційного суду Волинської області 
від 29 травня 2017 року позов задоволено частково, то військовій прокуратурі Луцького гарнізону Західного регіону України необхідно компенсувати судовий збір за подання позову та апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1 378 грн та 
1 515,80 грн відповідно, а всього 2 893,80 грн.
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України задовольнити. 
Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 21 травня 2018 року скасувати.
Судовий збір у розмірі 2 893 (дві тисячі вісімсот дев`яносто три) грн 
80 (вісімдесят) коп., сплачений військовою прокуратурою Луцького гарнізону Західного регіону України за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
Судді                                                                                                 О. В. Білоконь
О. М. Осіян 
                                                                                                     С. Ф. Хопта
                                                                                          В. В. Шипович